Справа № 380/23207/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 380/23207/24 пров. № А/857/10225/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючої судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року у справі №380/23207/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції Клименко О.М., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту рішення 06 лютого 2025 року),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в якому просить:

визнати протиправним рішення № 71 від 16 жовтня 2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови в нарахуванні і виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком з перерахунком пенсії як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком з 05 травня 2018 року з перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є членом сім`ї осіб, які необґрунтовано зазнали політичних репресій та згодом були реабілітовані, а тому має право на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 25 відсотків мінімальної пенсії за віком. У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача-2 із заявою від 09 жовтня 2024 року про здійснення перерахунку пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», утім отримав рішення відповідача-1 від 16 жовтня 2024 року № 71 про відмову в перерахунку пенсії через відсутність правових підстав. Відповідач-1 повідомив позивача про те, що спірне підвищення до пенсії виплачується йому у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» (далі Постанова № 654), та становить 43,52 грн. Позивач не погоджується із розміром встановленого йому підвищення до пенсії, уважає, що розмір такого підвищення повинен становити 25 відсотків мінімальної пенсії за віком як це передбачено пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», адже Постанова № 654 суперечить наведеній нормі закону, який має вищу юридичну силу, та звужує розмір суми, що належить до виплати реабілітованій особі. У зв`язку з наведеним позивач за захистом свого порушеного права звернувся з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року у справі №380/23207/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16 жовтня 2024 року № 71 про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку підвищення до пенсії як члену сім`ї осіб, яких було примусово переселено та згодом реабілітовано, у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 як члену сім`ї осіб, яких було примусово переселено та згодом реабілітовано, нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01 жовтня 2024 року, виплату здійснити з урахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачами подані апеляційні скарги, в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області обгрунтована тим, що ОСОБА_1 з 01.07.2024 здійснюється виплата надбавки як члену сім`ї реабілітованого в розмірі 43,52грн. Прийнято рішення № 71 від 16.10.2024 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії в зв`язку з відсутністю правових підстав.

Постановою КМУ від 16.07.2008 № 654 Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян встановлено, що з 01.09.2008 громадянам, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, підвищення проводиться у розмірі 54,40 грн, а члена їх сімей, яких було примусово переселено 43,52грн.

Апелянт вважає, що управління діяло в межах правового обов`язку, який визначений для органів Пенсійного фонду України чинними нормативно-правовими актами України у сфері пенсійного забезпечення.

У своїй апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України та одержуєте пенсію за віком. За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, Головним управлінням встановлено, що ОСОБА_1 з 01.07.2024 здійснюється виплата надбавки як члену сім`ї реабілітованого в розмірі 43,52грн. Перерахунок щодо реабілітованих не проводиться, оскільки в постанові Кабміну від 28.05.2008 № 530, від 16.07.2008 № 654 та від 02.12.2009 № 1308 ці підвищення були зазначені чіткими сумами, а не у співвідношенні до розмірів прожиткового мінімуму. Виплата підвищень громадянам, які зазнали політичних репресій та членам їх сімей, провадиться відповідно до норм чинного законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 03 жовтня 2012 року.

23 січня 2017 року Львівська обласна рада видала позивачу посвідчення № 185/21-П з правом на пільги, згідно із яким позивач на території Львівської області має право на пільги, передбачені рішеннями Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Позивач є членом сім`ї осіб, яких було примусово переселено та згодом реабілітовано, і з 01 липня 2024 року отримує підвищення до пенсії за цей статус у розмірі 43,52 грн, що підтверджується Перерахунком пенсії ОСОБА_1 (рішення № 71 від 04 липня 2024 року про перерахунок пенсії) та не заперечується сторонами.

09 жовтня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та необхідними документами про здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16 жовтня 2024 року № 71, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку підвищення до пенсії згідно з поданою ним заявою від 09 жовтня 2024 року, оскільки таке підвищення виплачується йому з 01 липня 2024 року на підставі Постанови № 654 у розмірі 43,52 грн.

Позивач, уважаючи зазначене рішення відповідача-2 протиправним, звернувся з цим позовом до суду.

Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що позивач як член сім`ї осіб, яких було примусово переселено та згодом реабілітовано, уважає, що має право на виплату підвищення до пенсії у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не в розмірі 43,52 грн, як це передбачено Постановою № 654.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як член сім`ї осіб, яких було примусово переселено та згодом реабілітовано, має право на підвищення до пенсії в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком як це передбачено пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-ХІІ, а не 43,52 грн як визначено Постановою № 654.

Апеляційний суд зазначає наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 року №962-XII (далі - Закон №962-XII), дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Статтею 1 Закону №962-XII (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) встановлено, що реабілітованими є, зокрема, особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Статтями 3, 4 Закону №962-XII, у редакції до 05.05.2018, постановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями. Поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону №962-XII, у вищевказаній редакції, реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» №2325-VIII від 13.03.2018 внесено ряд суттєвих змін до Закону №962-ХІІ, а також викладено в новій редакції, зокрема, назву Закону «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», преамбулу та ст. 1, 3, 6 Закону №962-ХІІ.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги, передбачені Законом №962-ХІІ.

Із порівняльного аналізу редакцій статті 6 вказаного вище Закону слідує, що ч. 1 ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» із змінами внесеними Законом №2325-VIII передбачає надання пільг всім реабілітованим відповідно до цього Закону громадянам, без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано, як це було передбачено в редакції Закону, яка діяла до 05.05.2018.

Відповідно до ст. 6 Закону №962-XII, реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №962-XII.

Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 01.11.1991 №1788-XII, призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Пунктом 6 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Водночас, нормами підпункту 2 пункту 4 Постанови №654 установлено, що з 1 вересня 2008 року громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Стаття 8 Конституції України гарантує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не підпункту 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16.07.2008, зважаючи на те, що остання звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені Верховним Судом у постановах від 09.04.2020 у справі №446/1525/16-а, від 04.03.2020 у справі №446/1566/16-а, від 16.01.2020 у справі №446/1535/16-а, від 24.10.2019 у справі №446/1526/16-а, від 02.10.2019 у справі №446/1542/16-а.

Відтак, колегія суддів приходить до висновок, що при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є членом сім`ї осіб, яких було примусово переселено та згодом реабілітовано, і з 01 липня 2024 року отримує підвищення до пенсії за цей статус у розмірі 43,52 грн на підставі підпункту 2 пункту 4 Постанови № 654.

Отже колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16 жовтня 2024 року № 71 про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку підвищення до пенсії як члену сім`ї осіб, яких було примусово переселено та згодом реабілітовано, у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» належить визнати протиправним та скасувати.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року у справі №380/23207/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін