Справа № 160/22269/24
Суддя: Луговська Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) через свого представника звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі ГУ НП в Дніпропетровській області, відповідач) щодо не звільнення зі служби в поліції дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №3 Дніпровського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області позивача;
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №3 Дніпровського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області позивача зі служби в поліції згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію».
В обґрунтування позову зазначено, що позивач не погоджується з відмовою відповідача у звільненні зі служби в поліції за власним бажанням з 15.08.2024.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Від відповідача надійшов відзив, за змістом якого заперечує проти позовних вимог, стверджуючи, що ГУ НП в Дніпропетровській області не надавало згоди на звільнення дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №3 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оскільки позивачем в порушення вимог п.68 Положення від 29.07.1991 №114, попереджено прямого начальника про рішення щодо звільнення за власним бажанням у строк менший аніж за три місяці до дня звільнення, що в свою чергу свідчить про те, що між сторонами 6не досягнуто згоди щодо звільнення позивача зі служби у строк менший за три місяці як то зазначено у відповідях ГУНП від 01.08.2024 за вих.№20/5985, від 13.08.2024 №920/В-620/аз/103/05-2024.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи та надані докази, суд встановив наступне.
31.07.2024 ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення зі служби в поліції згідно з п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію», пп.ж, п.64 Положення №114 - за власним бажанням з 15.08.2024 у зв`язку із переїздом до іншого населеного пункту та неможливістю оплачувати орендоване житло у м.Дніпро.
Також, 31.07.2024 ОСОБА_1 подав другий рапорт щодо звільненні зі служби в поліції на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» пп.ж, п.64 Положення №114 - за власним бажанням з 15.08.2024 у зв`язку із переїздом до іншого населеного пункту та неможливістю оплачувати орендоване житло у м. Дніпро.
01.08.2024 листом №20/5985 ГУНП в Дніпропетровській області повідомило позивача, що рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 15.08.2024 суперечить вимогам, установленим пунктом 68 Положення №114 якими передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт.
06.08.2024 до ГУНП в Дніпропетровській області направлено адвокатський запит із вимогою надання відповіді про результати розгляду рапортів, поданих 31.07.2024 позивачем про звільнення зі служби в поліції згідно з п.7 ча.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - за власним бажанням з 15.08.2024, та надати копію відповідного наказу.
13.08.2024 ГУНП в Дніпропетровській області листом №920/В-620аз/103/05-2024 повідомило, що керівництвом ГУНП ОСОБА_1 відмовлено у звільненні зі служби в поліції за власним бажанням з 15.08.2024, про що останнього повідомлено письмово.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та оцінюючи надані сторонами докази, суд враховує наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII (далі - Закон №580 VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 року.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №580-VIII, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України №580-VIII призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.
Положеннями частини 1 статті 59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Частина 3 ст.59 Закону №580 VIII визначає, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Частиною 1 статті 77 Закону №580-VІІІ передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України: 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.
Відповідно до частин 2, 3 статті 77 Закону №580-VІІІ днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.
Суд провівши аналіз вищенаведених правових норм приходить до висновку про те, що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII.
Тобто, для звільнення поліцейського на підставі п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України №580-VIII обов`язковою умовою є наявність добровільного волевиявлення поліцейського припинити службу в поліції та звільнитись за власним бажанням.
Пунктом 4 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як спеціальні норми права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно - правових актів.
Відтак, оскільки Національна поліція входить до структури Міністерства внутрішніх справ, то в питаннях своєї діяльності та проходження служби працівники поліції, керуються в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ.
Отже, є можливим застосування до спірних правовідносин Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114).
Відповідно до підпункту «ж» пункту 64 Положення №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Згідно з пунктом 68 Положення №114, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт.
Тобто, у межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення, сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення у більш короткий строк.
Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Якщо такої дати у рапорті про звільнення не було, то при звільненні особи за таких обставин, слід враховувати було положення пункту 68 Положення №114.
Зазначена позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13.11.2019 року по справі №821/3852/15-а.
З наявних в матеріалах справи рапортів вбачається, що позивач просить звільнити його з посади за власним бажанням з 15.08.2024 у зв`язку із переїздом до іншого населеного пункту та неможливістю оплачувати орендоване житло у м.Дніпро.
Тобто, позивачем, повідомлено керівництво ГУНП в Дніпропетровській області про намір звільнитись за власним бажанням.
Суд враховує, що в умовах запровадження воєнного стану безумовно є необхідність у дотриманні приписів чинного законодавства України, проте їх реалізація повинна відбуватися з певною гнучкістю, щоб досягти оптимального балансу між публічними та приватними інтересами. Адже, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю і гарантує їм законну їх реалізацію.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Аналізуючи у сукупності фактичні обставини справи та норми законодавства, виходячи з принципу верховенства права, беручи до уваги положення пункту 2 частини другої ст.245 КАС України, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в наступній редакції:
- визнати протиправними дії ГУ НП в Дніпропетровській області, які полягають у відмові в задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 31.07.2024 про його звільнення зі служби в поліції з 15.08.2024 року;
- зобов`язати ГУ НП в Дніпропетровській області звільнити ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 15.08.2024 року, видавши про це наказ.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211грн. 20коп. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 9, 90, 72-78, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, які полягають у відмові в задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 31.07.2024 про його звільнення зі служби в поліції з 15.08.2024 року.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області звільнити ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 15.08.2024 року, видавши про це наказ.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова