Справа № 420/31447/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/31447/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року, прийняте у складі суду судді Бойко О.Я. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просив суд про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС в Одеській області від 06.09.2024 №Ф-7423-17 до ОСОБА_1 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 70 496,8 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що оскаржувана вимога є незаконною та необґрунтованою, оскільки обґрунтована тільки посиланням на дані інформаційної системи податкових органів, тобто її складено без будь-якої фактичної достовірної інформації, без перевірок, запитів та отримання пояснень тощо від позивача; містить тільки посилання на те, що борг є одночасно недоїмкою, штрафом, пенею станом на 31.08.2024, тобто є незрозумілим, як саме (які вихідні дані, за якою формулою) нарахований такий борг, за який період здійснено його нарахування, чим він є, з чого складається, чи це єдиний внесок як самозайнятої особи, або йдеться про єдиний внесок самозайнятої особи як роботодавця тощо.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 06.09.2024 № Ф-7423-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що у цій справ обов`язок доказування покладається на податковий орган, та помилково зазначено, що саме позивачем не надано доказів відсутності такої відповідної заборгованості чи її іншого розміру, а дані даних інформаційної системи контролюючого органу є достатніми для складання та пред`явлення оскаржуваної вимоги, тоді як відсутні будь-які докази існування заборгованості позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 70 496,80 грн. Апелянт вказує, що оскаржувана вимога від 06.09.2024 № Ф-7423-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску не містить обов`язкових реквізитів, встановлених законом, а також є необґрунтованою (відсутній детальний розрахунок суми податкового боргу, зокрема: як саме, з яких підстав, за якою формулою, за яких вихідних даних він був нарахований відповідачем тощо).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 13.08.2004 року за видами діяльності: основний 55.10 Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування; інші: 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, 56.21 Постачання готових страв для подій, 56.30 Обслуговування напоями, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 47.22 Роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах, 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами, 10.12 Виробництво м`яса свійської птиці, 01.47 Розведення свійської птиці, 01.21 Вирощування винограду, 01.27 Вирощування культур для виробництва напоїв, 10.32 Виробництво фруктових і овочевих соків, 10.39 Інші види перероблення та консервування фруктів і овочів, 10.85 Виробництво готової їжі та страв, 11.01 Дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв, 11.02 Виробництво виноградних вин, 11.07 Виробництво безалкогольних напоїв; виробництво мінеральних вод та інших вод, розлитих у пляшки, 20.16 Виробництво пластмас у первинних формах, 22.22 Виробництво тари з пластмас, 22.23 Виробництво будівельних виробів із пластмас, 22.29 Виробництво інших виробів із пластмас, 93.12 Діяльність спортивних клубів.

6 вересня 2024 року Головне управління ДПС в Одеській області сформувало позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7423-17 в сумі 70 496,84 грн. відповідно статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи податкових органів.

Вважаючи вказану податкову вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що при формуванні спірних вимог податковим органом було дотримано вимоги, передбачені Інструкцією № 449 та Закону № 2464-VI, а позивачем не надано доказів відсутності такої заборгованості чи її іншого розміру.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) .

Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (пункт 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI).

Згідно пункту 1 частини першої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частина третя статті 25 Закону № 2464-VI).

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (частина четверта статті 25 Закону № 2464-VI).

Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску (частина чотирнадцята статті 25 Закону № 2464-VI).

За змістом частини п`ятнадцятої статті 25 Закону № 2464-VI рішення податкового органу про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом. У разі якщо платник єдиного внеску не сплатив зазначені в рішенні суми протягом десяти календарних днів, а також не повідомив у цей строк податковий орган про оскарження рішення, таке рішення передається державній виконавчій службі в порядку, встановленому законом. Суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску. Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, процедура нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами регламентовані Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (далі Інструкція № 449).

Відповідно до п. 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно з п. 2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС (далі - ІКС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

З вищенаведеного вбачається, що вимога про сплату недоїмки надсилається платнику у випадку наявності на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати ЄСВ. При цьому, у такому випадку вимога формується на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС (далі - ІКС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, зокрема, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІКС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Податковий орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Відповідно до абц.абц. 1-3 п. 5 розділу VI Інструкції № 449 протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком податкового органу суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) не підлягає адміністративному оскарженню в частині сум недоїмки, які виникли на підставі поданих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску.

Як вбачається із матеріалів справи, вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 06.09.2024 № Ф-7423-17 сформована на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів (відповідно до вимог ст. 25 Закону № 2464-VI), оскільки, станом на 31.08.2024 рахувалася недоїмка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 70 496,80 грн.

Звертаючись до суду, позивач вказував, що оскаржувана вимога є незаконною та необґрунтованою, оскільки обґрунтована тільки посиланням на дані інформаційної системи податкових органів, тобто її складено без будь-якої фактичної достовірної інформації, без перевірок, запитів та отримання пояснень тощо від позивача; містить тільки посилання на те, що борг є одночасно недоїмкою, штрафом, пенею станом на 31.08.2024, тобто є незрозумілим, як саме (які вихідні дані, за якою формулою) нарахований такий борг, за який період здійснено його нарахування, чим він є, з чого складається, чи це єдиний внесок як самозайнятої особи, або йдеться про єдиний внесок самозайнятої особи як роботодавця тощо.

Згідно вимог ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів також наголошує, що згідно вимог ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, правомірність формування суми заборгованості в оскаржуваній податковій вимозі входять до предмету доказування у межах даної справи, а тягар такого доказування покладений на відповідача, як суб`єкта владних повноважень.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що спірна вимога була сформована відповідачем на підставі інформаційних системи податкових органів, однак, під час розгляду справи жодного доказу на підтвердження наявності у позивача станом на 31 серпня 2024 року недоїмки в розмірі 70 496,8 грн відповідачем не надано.

Обставини справи також свідчать, що незважаючи про обізнаність відповідача про розгляд даної справи та його належне сповіщення, Головне управління ДПС в Одеській області своїм правом на подання відзиву не скористалось ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед в активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує, якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

За змістом статті 210 КАС України, до процесуальних обов`язків адміністративного суду віднесено з`ясування обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, і дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У такий спосіб проявляється інформування учасників адміністративного процесу щодо порядку реалізації судового розгляду та змісту адміністративної справи. Ознайомлення зі змістом джерел доказів (засобів доказування) дає змогу належно встановити обставини адміністративної справи. Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що обов`язок встановлення фактичних обставин у конкретній справі законодавцем покладається саме на адміністративний суд, який насамперед має з`ясувати предмет спору та відповідно визначити обставини, які необхідно встановити для правильного його вирішення.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Виходячи зі змісту завдання адміністративного судочинства, принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі та можливості виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд адміністративної юрисдикції зобов`язаний не лише формально розглянути заявлені позовні вимоги, а й у комплексі дослідити обставини справи, надати їм відповідну правову оцінку і, у випадку необхідності, захистити порушене право позивача.

Про це неодноразово нагадував у своїх постановах Верховний Суд, зокрема в рішенні від 30 січня 2020 року (справа № 263/15399/16-а).

Зважаючи на викладене, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року витребувано у Головного управління ДПС в Одеській області деталізований розрахунок вимоги від 06.09.2024 № Ф-7423-17 заборгованості ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску із зазначенням дати (дат) нарахування такої заборгованості (кожної її частини) та конкретних підстав такого нарахування.

Незважаючи на вказане, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року фактично залишилась не виконаною, деталізований розрахунок вимоги від 06.09.2024 № Ф-7423-17 заборгованості ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску із зазначенням дати (дат) нарахування такої заборгованості (кожної її частини) та конкретних підстав такого нарахування до суду надано не було.

Водночас, відповідачем у якості доказів правомірності визначення суми недоїмки, зазначеної у спірній вимозі, долучено до матеріалів справи Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2020, розрахунок сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внесу за звітний (податковий) період 2023 рік, Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за 7-9 місяці 2023 року.

Колегія суддів зазначає, що вказані документи не є доказом наявності у позивача станом на 31 серпня 2024 року недоїмки в розмірі 70 496,80 грн., оскільки містять суду грошових зобов`язань з ЄСВ, самостійно визначених позивачем, у значно меншому розмірі, аніж 70496,80 грн. Крім того, відповідачем не надано до суду жодних відомостей щодо сплати або несплати позивачем ЄСВ за спірний період.

Відповідачем шляхом подання відповідних копій документів також не спростовано твердження позивача, що заборгованість продовжує незаконно обліковуватися відповідачем після зменшення розміру недоїмки з ЄСВ на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 року по справі №815/5205/17, яка набрала законної сили.

Натомість, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність правомірності формування спірної податкової вимоги, та всупереч вимогам ч.2 ст. 77 КАС України фактично поклав обов`язок доказування на позивача, який не є суб`єктом владних повноважень.

Враховуючи викладені обставини та з метою офіційного з`ясування усіх обставин справи, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду 20 жовтня 2025 року витребувано від Головного управління ДПС в Одеській області детальний розрахунок суми заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у сумі 70496,80 грн., визначеного вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-7423-17 від 06 вересня 2024 року, із зазначенням дати (дат) нарахування позивачу такої заборгованості (кожної її частини) та конкретних підстав такого нарахування, а також відомостей щодо сплати позивачем ЄСВ за увесь період наявності заборгованості. Зобов`язано витребувані судом докази направити безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в строк до 30 жовтня 2025 року та роз`яснено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Натомість, ухвалу суду апеляційної інстанції про витребування доказів відповідачем також не виконано, витребувані докази не надано, про причини неподання таких доказів або підстави неможливості їх подання суд не повідомлено.

Таким чином, спірна вимога була сформована відповідачем на підставі інформаційних системи податкових органів, однак жодного доказу на підтвердження наявності у позивача станом на 31 серпня 2024 року недоїмки в розмірі 70 496,8 грн матеріали справи не містять.

Встановлені обставини справи, за відсутністю підтверджуючих первинних документів, свідчать про неможливість перевірки підстав виникнення недоїмки з єдиного внеску і достовірного встановлення порушення, яке слугувало підставою для прийняття оскаржуваної вимоги в розрізі нарахування сум єдиного внеску, визначеної в оскаржуваній вимозі контролюючого органу. Враховуючи вищезазначене, в даному випадку суд позбавлений можливості виокремити із загального обсягу грошових зобов`язань суму, яка збільшена протиправно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскільки відповідачем на виконання вимог частини 2 статті 77 КАС України не доведено правомірність складання оскаржуваної податкової вимоги, вказані вимога не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст. 2 КАС України, а отже є протиправною та підлягає скасуванню в повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.08.2023 у справі №812/706/16, та відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі наведеного у сукупності, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, неправильно застосуванні норми матеріального права, при цьому висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень частини 1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, як встановлено судом, під час подання адміністративного позову до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. За подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 1816,80 грн. Таким чином, загальний розмір судових витрат у вигляді судового збору, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі складає 3028,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області від 06.09.2024 № Ф-7423-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі в розмірі 70496,8 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ ВП 44069166) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко