Справа № 320/16696/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 61 від 18 листопада 2021 року;

зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати у загальний стаж ОСОБА_1 , період роботи із 01 січня 1991 року по 27 лютого 1992 року в колгоспі ім. Ярового с. Боярка Лисянського району Черкаської області та призначити пенсію, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 12 листопада 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що має право на призначення пільгової пенсії за віком, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки дотримано усі необхідні умови для призначення такої пенсії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 61 від 18 листопада 2021 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.11.2021, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, врахувавши стаж роботи із 01 січня 1991 року по 27 лютого 1992 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`сування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 19.11.2025.

08.08.2025 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , 12.11.2021 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою та доданими до неї документами на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ.

За результатами опрацювання заяви за принципом екстериторіальності, 18.11.2021 Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення № 61, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Так, у рішенні зазначено, що за наданими документами страховий стаж складає 21 рік 10 місяців 9 днів. До страхового стажу не зарахований період роботи в колгоспі з 01.01.1991 по 27.02.1992, оскільки надані довідки про фактично відпрацьований час (вихододні) від 26.07.2021 №220 га від 14.04.1990 №52 К містять розбіжності за 1991-1992 рр.

Наведене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач не здійснив запитів до колгоспу ім. Ярового с. Боярка Лисянського району Черкаської області або архівних установ з метою отримання відомостей про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві ОСОБА_1 .

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки судом не було враховано, що рішення було прийнято на підставі поданих позивачем документів та встановлення невідповідностей в уточнюючих документах.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058), який набрав чинності 01.01.2004.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058, передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, пунктом 13 розділу XV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1058, передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону призначається одна пенсія за її вибором.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №796) визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058. Так, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 55 Закону № 796, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 55 Закону № 796, право на пенсію із зниженням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно пункту 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, право на пенсію мають за наявності відповідного стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, а саме 24 роки у разі набуття права на пенсію у 2022 році.

Згідно з частиною 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою статтею 55 Закону «Про статут і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», якщо не обумовлене інше.

Під час визначення права на пенсію осіб, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, необхідно виходити з того, що застосування початкової величини зниження пенсійного віку обов`язковою умовою є проживання чи робота на забрудненій території у період від 26 квітня по 31 липня 1986 року незалежно від тривалості періоду, а також те, що станом на 1 січня 1993 року особа повинна прожити (відпрацювати) певний період, який відповідає цій зоні радіоактивного забруднення.

Судом першої інстанції було досліджено, що після досягнення позивачем 55 років, ОСОБА_1 , 12.11.2021 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою та доданими до неї документами на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ.

При цьому, до заяви позивачем було долучено, зокрема, архівну довідку №52К від 14.04.1999 Міністерства агропромислового комплексу України Колективного сільського господарського підприємства ім. Ярового та №220 від 26.07.2021 трудового архіву смт Лисянка Лисянського району Черкаської області з якої вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживав і був зареєстрований із 01 січня 1991 року по 27 лютого 1992 року с. Боярка Лисянського району Черкаської області, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії відповідно до ст. 14 (п.3) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За результатами опрацювання заяви за принципом екстериторіальності, 18.11.2021 Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення №61, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Так, у рішенні зазначено, що за наданими документами страховий стаж складає 21 рік 10 місяців 9 днів. До страхового стажу не зарахований період роботи в колгоспі з 01.01.1991 року по 27.02.1992 року, оскільки відповідно до архівної довідки КСП ім. Ярового №52-К від 14 квітня 1999 року у документах архівного фонду у книгах обліку заробітної плати за 1990-1992 роки є дані про вироблені людино-дні на ОСОБА_1 1990-287, 1991-284, 1992-41. Із архівної довідки №220 від 26.07.2021 року вбачається, що є дані про вироблені людино-дні на ОСОБА_1 лише 1990-287.

Так, відповідно до статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 року і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969 року, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Як вбачається із копії трудової книжки позивача, згідно запису №5 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що позивач 01 квітня 1990 року був прийнятий в члени колгоспу ім.. Ярового с. Боярка на роботу в будівельну бригаду. 27.02.1992 року ОСОБА_1 вибув із членів колгоспу ім.. Ярового с. Боярка за власним бажанням, що підтверджується записом №6 у трудовій книжці.

Дійсно, у вказаній трудовій книжці відсутні відомості про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 101 Закону № 1788, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте, в даному випадку, відповідач не здійснив запитів до колгоспу ім. Ярового с. Боярка Лисянського району Черкаської області або архівних установ з метою отримання відомостей про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що за відсутності доказів наявності явних невідповідностей у поданих позивачем документах та ознак підробки, за умови, що такі документи складаються роботодавцем/архівною установою, особа не може нести відповідальність за правильність та повноту їх заповнення, а формальні невідповідності не можуть позбавляти особу гарантованого права на пенсію за умови виконання такою особою вимог законодавства, зокрема, щодо досягнення віку/пільгового та наявності стажу, з огляду на що, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції по суті спору про протиправність та наявність підстав скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №61 від 18 листопада 2021 року, оскільки останнє не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.11.2021, відповідно до ст. 55 Закону, врахувавши стаж роботи з 01 січня 1991 року по 27 лютого 1992 року, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.

У частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду не переглядалось, згідно норм ч. 1 ст. 308 КАС України.

За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко