Справа № 160/19504/23
Суддя: Луговська Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Керівника Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі позивача-1: Служби у справах дітей Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, позивача-2: Дніпропетровської обласної державної адміністрації до Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
Керівник Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави (далі заявник) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі позивача-1: Служби у справах дітей Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області (далі позивач-1), позивача-2: Дніпропетровської обласної державної адміністрації (далі позивач-2) до Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області (далі відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати випускникам навчальних закладів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити випускникам навчальних закладів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу, передбачену ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, кожному.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час виконання повноважень в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» з відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області витребувано та опрацьовано інформацію щодо стану додержання вимог законодавства з питань соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, зокрема, щодо виплати випускникам навчальних закладів з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразової грошової допомоги у розмірі 6 прожиткових мінімумів.
Встановлено, що згідно з інформацією наданою відділом освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Межівської селищної ради навчальні заклади, які розташовані на території Межівської об`єднаної територіальної громад, зокрема КЗО «Межівський аграрний ліцей-інтернат» Межівської селищної ради», КЗО «Володимирівський ліцей» Межівської селищної ради», КЗО «Межівський ліцей №2» Межівської селищної ради», протягом 2022 року закінчило 3 випускника із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Всі випускники перебували на повному державному утриманні.
Відповідно до інформації відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Межівської селищної ради №524 від 03.10.2022 щодо стану виплат грошової допомоги дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування встановлено, що згідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2005 №823 «Про затвердження Порядку надання одноразової допомоги дітям-сиротам та дітям позбавленим батьківського піклування, після досягнення 18-річного віку» одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів випускникам не виплачена.
Одноразову грошову допомогу в розмірі шести прожиткових мінімумів не виплачено 3 випускникам із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчив КЗО «Межівський ліцей №2» Межівської селищної ради», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчила КЗО «Володимирівський ліцей» Межівської селищної ради» та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закінчив КЗО «Межівський аграрний ліцей-інтернат» Межівської селищної ради».
Вищезазначені особи мають статус осіб з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування:
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_4 , батько ОСОБА_5 рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року позбавлений батьківських прав;
- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, у зв`язку з тим що мати ОСОБА_6 заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 січня 2014 року позбавлена батьківських прав, батько ОСОБА_7 заочним рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2016 року позбавлений батьківських прав;
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має статус особи, з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, у зв`язку із позбавленням батьківських прав матері ОСОБА_8 , батько у свідоцтві про народження малолітнього записаний за вказівкою матері відповідно до частини першої ст.135Сімейного кодексу України.
Матеріальне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування та, зокрема, виплата їм грошової допомоги регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 №226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей- сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі Постанова КМУ №226).
Проте, відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (надалі Закон №2342-IV від 13.01.2005), закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, та оскільки норми Постанови КМУ №226 прийняті до набрання чинності Законом №2342-ІV від 13.01.2005 та не приведені у його відповідність, при вирішенні спірного питання підлягають застосуванню норми Закону №2342-IV від 13.01.2005, згідно з якими одноразова грошова допомога підлягає виплаті саме у розмірі шести прожиткових мінімумів.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум з 01.01.2022 по 01.07.2022 на одну особу в розрахунку на місяць для осіб відповідного віку, що на момент виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який закінчив КЗО «Межівський ліцей №2» Межівської селищної ради» 01.06.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка закінчила КЗО «Володимирівський ліцей» Межівської селищної ради» 06.06.2022 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який закінчив КЗО «Межівський аграрний ліцей-інтернат» Межівської селищної ради» 01.06.2022, складав 2618грн.
Отже, за твердженням заявника, виходячи з наведеної норми, вищевказаним випускникам загальноосвітніх навчальних закладів мала бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі:
Позивачем у справі визначено Службу у справах дітей Межівської селищної ради з огляду на приписи п.4.2 ст.12 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» служба у справах дітей бере участь у здійсненні заходів щодо соціального захисту і захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і несе відповідальність за їх дотримання, а також координує здійснення таких заходів.
На території Межівської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області вказані повноваження здійснює Служба у справах дітей Межівської селищної ради.
Згідно чинного законодавства в Межівській селищній раді з 2018 року функціонує служба у справах дітей, яка виконує повноваження по забезпеченню захисту прав дітей в тому числі і дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа.
Відповідно до Наказу Мінсоцполітики від 3 лютого 2021 року №48, яким прийнято Примірний порядок передання документації щодо дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, від служби у справах дітей Межівської районної державної адміністрації, яка на даний час ліквідована, до служб виконавчих органів сільських та селищних рад були передані особові справи дітей зазначеної категорії.
Таким чином, служба у справах дітей Межівської селищної ради здійснює ведення справ та координацію діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа на відповідній території.
Разом з тим, Першотравенською окружною прокуратурою встановлено, що Служба у справах дітей Межівської селищної ради повноваження щодо захисту інтересів соціально незахищеної категорії дітей здійснюються неналежним чином.
У зв`язку з цим, керівник прокуратури звернувся з відповідним позовом до суду.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і проведення судового засідання, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується відповідною довідкою, та своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень, заяв або клопотань не подав.
У відповідності до ч.6 ст.162, ч.2 ст.175, ч.1 ст.269 КАС України спір вирішується за наявними матеріалами справи.
Вивчивши матеріали справи, щодо предмету спору, суд встановив наступне.
Обставини щодо невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів трьом випускникам із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а саме: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчив КЗО «Межівський ліцей №2» Межівської селищної ради»), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчила КЗО «Володимирівський ліцей» Межівської селищної ради») та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , закінчив КЗО «Межівський аграрний ліцей-інтернат» Межівської селищної ради») підтверджені в ході розгляду адміністративної справи наявними доказами.
Матеріальне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування та, зокрема, виплата їм грошової допомоги регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 №226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей- сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі Постанова КМУ №226).
Разом з тим, відповідно до підпункту 1 пункту 13 Постанови КМУ №226 дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, при вступі на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Учні та студенти зазначеної категорії зараховуються на повне державне утримання в навчальних закладах, до яких вони вступили, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом.
Проте, відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» надалі Закон №2342-IV від 13.01.2005), закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно ч.7 ст.8 Закону №2342-ІV випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.
Зазначеною нормою Закону врегульовано розмір одноразової грошової допомоги випускнику навчального закладу із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
При цьому, ця норма Закону №2342-ІV від 13.01.2005 встановлює обов`язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався та інші. Таким чином, усі діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, а також особи з їх числа, незалежно від форми їх утримання та виховання гарантовано перебувають на повному державному утриманні. Крім того, сам факт випуску з навчального закладу є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановлених законом.
Розмір одноразової грошової допомоги, який підлягає виплаті при випуску з навчального закладу, на забезпеченні якого перебували, зокрема, діти, позбавлені батьківського піклування, та визначений Законом, не узгоджується з розміром такої одноразової грошової допомоги встановленої Постановою КМУ №226.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2018 року у справі №493/407/16-а, від 03 жовтня 2019 року у справі №303/5849/16-а та від 26 травня 2020 року у справі №303/5848/16-а.
Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, та оскільки норми Постанови КМУ №226 прийняті до набрання чинності Законом №2342-ІV від 13.01.2005 та не приведені у його відповідність, при вирішенні спірного питання підлягають застосуванню норми Закону №2342-IV від 13.01.2005, згідно з якими одноразова грошова допомога підлягає виплаті саме у розмірі шести прожиткових мінімумів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, житі свого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Охорона дитинства система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.
У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зазначено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, відповідно до статті 28 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право дитини на освіту, і з метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: сприяють розвиткові різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум з 01.01.2022 по 01.07.2022 на одну особу в розрахунку на місяць для осіб відповідного віку, що на момент виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який закінчив КЗО «Межівський ліцей №2» Межівської селищної ради» 01.06.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка закінчила КЗО «Володимирівський ліцей» Межівської селищної ради» 06.06.2022 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який закінчив КЗО «Межівський аграрний ліцей-інтернат» Межівської селищної ради» 01.06.2022, складав 2618грн.
Отже, виходячи з наведеної норми, вищевказаним випускникам загальноосвітніх навчальних закладів мала бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі:
- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2618грн. х 6 = 15 708грн. кожному.
У постанові Верховного Суду від 26.05.2020 (справа №303/5848/16-а) при розгляді аналогічного спору зазначено, що ч.7 ст.8 Закону №2342-ІV від 13.01.2005 встановлює обов`язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався та інші. Таким чином, усі діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування незалежно від форми їх утримання та виховання гарантовано перебувають на повному державному утриманні. Крім того, сам факт випуску з навчального закладу є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі не менше 6 прожиткових мінімумів, встановлених законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №303/5849/16-а, від 04.11.2020 у справі №303/5842/16-а, від 18.09.2019 у справі №493/407/16-а.
Згідно з ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Визначивши людину як найвищу соціальну цінність Конституція України приєдналася до європейського і світового бачення цього питання, закріпила його загальнолюдське вирішення як обов`язкове для держави і для всіх інших учасників суспільних відносин.
Отже, державний інтерес, окрім іншого полягає у забезпеченні прав і свобод людини.
Відповідно до ст.16 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» №2017-III від 05 жовтня 2000 року держава гарантує забезпечення основних потреб громадян на рівні встановлених законом державних соціальних стандартів і нормативів.
Державні соціальні гарантії це встановлені законами розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя окремих верств населення, не нижчий від прожиткового мінімуму.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.
Розрахунки й обґрунтування до показників видатків на соціальні потреби у проектах державного бюджету України та місцевих бюджетів здійснюються на підставі державних соціальних стандартів, визначених відповідно до закону.
Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, молоді із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, визначаються Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (Закон №2342-IV від 13.01.2005 року), який є складовою частиною законодавства про охорону дитинства.
За змістом статті 3 вищезазначеного Закону №2342-IV одним із основних принципів державної політики в частині соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, є захист майнових, житлових та інших прав і інтересів таких дітей, а також забезпечення соціально-правових гарантій.
Відповідно до частин 1-3 ст.4 вказаного Закону заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою.
Державні соціальні стандарти для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа встановлюються незалежно від того, де така дитина або особа перебуває на утриманні та вихованні, на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку.
Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються, в тому числі, щодо мінімального матеріального забезпечення, витрат на харчування, одяг та взуття; мінімального стандарту разової державної фінансової допомоги при закінченні такими дітьми виховного, навчального закладу чи при закінченні перебування таких дітей у різних формах влаштування після досягнення ними 18-річного віку.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №2342-ІV від 13.01.2005 держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.
Витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком (частина друга статті 9 Закону №2342-ІV від 13.01.2005).
Одноразова грошова допомога є соціальною гарантією державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.
Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини категорично стверджує, що дотримання національного законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес», що у даному випадку повністю співпадає з інтересом державним.
З огляду на зазначені норми права та практику Європейського суду з прав людини, наявність порушень прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа або загроза їх спричинення завдають шкоди державним інтересам у сфері охорони дитинства та потребують ефективного захисту, зокрема через інститут представництва прокуратурою у суді.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
У відповідності до норм Закону України «Про прокуратуру» прокурор одержує передбачену законом можливість захищати права та інтереси не конкретного державного органу, а дещо абстрактні інтереси держави, що в широкому сенсі можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів і являти собою потребу в здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих, зокрема, на гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, а також охорону землі, лісів, водойм як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, в тому числі, й територіальних громад.
У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 зазначено, що із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні також послалася на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, згідно з яким Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема зазначив, що за змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.
За пред`явленим позовом керівник Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області стверджує, що порушення допущено самою Службою у справах дітей Межівської селищної ради, яка є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.
Предметом даного позову є бездіяльність органу місцевого самоврядування.
За викладених обставин, позовна заява підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Такі витрати позивачем не понесені.
Керуючись ст.ст.72-78, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов Керівника Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі позивача-1: Служби у справах дітей Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, позивача-2: Дніпропетровської обласної державної адміністрації до Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати випускникам навчальних закладів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова