Справа № 158/2237/25
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 158/2237/25 пров. № А/857/34028/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 серпня 2025 року (головуючий суддя Костюкевич О.К., 11:44 год., м. Ківерці) у справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області до громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

в с т а н о в и в :

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області звернулося до суду із позовом до громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 серпня 2025 року задоволено. Затримано громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців, але не довше моменту виконання рішення про примусове видворення.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач в особі представника адвоката Бегейовича Р.В. подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Обставин та доводів, з яких просить задовольнити апеляційну скаргу, у ній не наведено.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і відмовити в задоволенні позову.

Судом задоволене клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, але з технічних причин зі сторони позивача ( у зв`язку з відсутністю електропостачання ) представник позивача не зміг взяти участі в судовому засіданні.

Представник відповідача адвокат Бегейович Р.В. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу. Суду пояснив, що дії працівників ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області є суперечливі. У відповідача був дозвіл на імміграцію та посвідка на постійне проживання в Україні, які були відкликані позивачем, а отже відсутні підстави стверджувати, що його особа є неідентифікованою. Також пояснив, що відповідач на даний час перебуває у статусі підсудного у кримінальному провадженні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що також підтверджує, що його особа є ідентифікованою.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника відповідача, проаналізувавши письмові докази, що є в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 24.04.2025 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення №0060 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який виданий 08.09.2021.

24.04.2025 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкликано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 , яка видана 09.09.2021.

24.04.2025 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 22.05.2025.

Відповідачем рішення про примусове повернення не оскаржувалось до суду, однак і не було виконано. Поважних причин невиконання рішення про примусове повернення не встановлено.

29.07.2025 року співробітниками Служби безпеки України в місті Києві виявлено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і встановлено, що він перебуває в Україні з порушенням вимог чинного міграційного законодавства.

29.07.2025 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП.

Як встановлено апеляційним судом, рішення про примусове видворення з України не оскаржувалось відповідачем.

Того ж дня, 29.07.2025 о 12:00 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області затримано відповідача для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли, у порядку ч. 2 ст. 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком на 72 години та поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (ПТПІ).

Оскільки у відповідача були відсутні документи, що ідентифікують його особу, через що неможливим є виконання рішення про примусове повернення, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області звернулося до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є нелегальним мігрантом, знаходиться на території України без законних підстав, стосовно нього прийнято рішення про примусове видворення з України, у нього відсутні документи, що посвідчують його особу та дають право на перетин державного кордону, а також є обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, тому існує необхідність його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 місяців.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно із частинами другою, третьою статті 25 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Частиною 5 статті 26 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших, передбачених законом випадках.

Відповідно до частин 3, 4 статті 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 1 ст. 31 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як встановлено, у даному спорі відсутні заборони, визначені частиною 1 статті 31 Закону № 3773-VI, здійснення примусового повернення чи примусового видворення або видання чи передачі до країни походження або третьої країни.

Згідно частин 1, 2 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства заходу, зокрема, затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Отже, законодавством України визначено вичерпний перелік підстав, які передбачають можливість прийняття рішення про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2025 у справі № 303/5363/24 вказав, що захід у вигляді затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України не застосовується автоматично, а реалізується шляхом подання позову та за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 289 КАС України, а саме:

1) обґрунтованих підстав уважати, що іноземець (стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення) ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

2) або якщо існує ризик його (її) втечі;

3) у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

Як встановлено судом першої інстанції, рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 29.07.2025.

Таке рішення не оскаржувалось відповідачем і є чинним.

Підставами для звернення позивача до суду із цим позовом було невиконання відповідачем без поважних причин рішення про примусове повернення, чинне рішення про примусове видворення, відсутність підстав для законного перебування на території України, передбачених статті 4 Закону №3773-VI та відсутність документів, на підставі яких можливо ідентифікувати особу, та які дають право перетину кордону для виїзду з України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може ухилитись від виконання рішення про примусове видворення, оскільки відповідач не має правових підстав для подальшого перебування на території України, знаходиться на території України незаконно, не має постійного місця проживання та легальних шляхів отримання доходів, а також у відповідача відсутній документ, який дає йому право перетину державного кордону.

Враховуючи наведені обставини, а також чинність рішення про примусове видворення, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що з метою ідентифікації відповідача для забезпечення примусового видворення його слід затримати.

Заперечення представника відповідача щодо наявності документів, які ідентифікують відповідача, у зв`язку з оскарженням ним в судовому порядку рішення позивача про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на проживання і відкриття судом провадження у даній справі, є неналежними, оскільки оскаржувані рішення є чинними, їх дія не зупинена судом. Крім того, провадження у справі про оскарження дозволу на імміграцію та посвідки на проживання було відкрито у жовтні 2025 року, в той час як позов про затримання відповідача вирішений судом 01.08.2025, коли такої обставини не існувало.

Інші доводи представника відповідача, наведені ним у поясненнях апеляційному суду, не спростовують підстав для задоволення позову, не підкріплені жодними доказами, тому колегія суддів прийшла до висновку про їх необгрунтованість.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про затримання громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 серпня 2025 року у справі № 158/2237/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
М.А. Пліш
Повне судове рішення складено 20 листопада 2025 року