Справа № 308/9008/25
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 308/9008/25 пров. № А/857/31008/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Вербінець Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2025 року, ухвалене суддею Голяна О.В. у м. Ужгороді у справі №308/9008/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці про скасування постанови по справі про порушення митних правил, закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2025 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача - Закарпатської митниці, у якому просила скасувати постанову, винесену в.о. заступника начальника Закарпатської митниці Кравченко Т.В., у справі про порушення митних правил №0244/UA305000/2025 від 14.05.2025 про притягнення до відповідальності за ч.1 ст. 471 МК України з накладенням стягнення у виді штрафу, а провадження в справі за протоколом про порушення митних правил №0244/UA305000/2025 від 03.04.2025 - закрити.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спірна постанова складена з порушенням строку притягнення до адмінвідповідальності, така не ґрунтується наналежних і допустимих доказах (документи, отримані від митних органів Румунії, не мають офіційного перекладу українською мовою, що суперечить вимогам процесуального законодавства України). Також позовна заява містить доводи про неналеже повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи про порушення митних правил.

Рішенням Закарпатської області від 16 липня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, що провадження у справі про порушення митних правил проведено не у відповідності до вимог митного законодавства, за відсутності позивача та даних про його належне повідомлення про розгляд справи про порушення митних правил, факт вчинення позивачем правопорушення не підтверджений належними і допустимими доказами. Відтак, суд виснував про невідповідність оспорюваної постанови критерію правомірності і обґрунтованості та про наявність підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі вказує на помилковість висновків про не повідомлення належним чином позивача про розгляд справи про порушення митних правил та розгляд справи за відсутності позивача. Скаржник, покликаючись на положення ст.494 Митного кодексу України, вказує на існування презумпції, що протокол з зазначеними у ньому місцем, датою та часом розгляду справи був вручений позивачу і, відповідно, позивач був обізнаний про місце, дату і час розгляду справи про порушення митних правил №0244/UA305000/2025, однак на розгляд справи не з`явився. Зауважує, що місце проживання позивача встановлено з відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 09.04.25 №6.2-4169/6.01-25, а також з копії румунської митної декларації на бланку встановленої форми (Declaratie de numerar Articolul 3 din Regulamentul (UE) 2018/1672) № 15 від 15.04.2024 з особистим підписом ОСОБА_1 . Справу про порушення митних правил №0244/UA305000/2025 було розглянуто за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) так як її було повідомлено про місце і час розгляду справи листом митниці №7.7-20/20-01/10/1297 від 03.04.2025 та у протоколі про порушення митних правил №0244/UA305000/2025. Справу про порушення митних правил №0244/UA305000/2025 було розглянуто саме в тому місці та в той час, що були зазначені у вказаному листі та протоколі про ПМП 14.05.2025 року об 11 год. 30 хв. в Закарпатській митниці, за адресою: м.Ужгород, вул.Собранецька, 220. Після розгляду справи, листом №7/7-20/20-04/10/1817 від 16.05.2025 примірник постанови у справі про порушення митних правил №0244/UA305000/2025 відповідно до ст.285 КУпАП був направлений ОСОБА_1 поштовим відправленням за адресою її реєстрації.

Скаржник вважає, що митниця вжила всіх необхідних заходів щодо повідомлення позивача про складений відносно неї протокол про порушення митних правил та винесену постанову. Невручення позивачу зазначених документів не залежало від волі та дій митниці

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності накладення на позивача адміністративного стягнення та спростування висновків суду про непідтвердження допущення позивачем порушення митних правил зводяться до того, що митна декларація, яка була наявна у матеріалах справи на момент винесення митницею постанови у справі та на момент оскарження цієї постанови позивачем, містила максимум необхідних даних для ідентифікації особи яка її заповнювала та суму переміщуваної готівки, а саме: дату заповнення, ім`я та прізвище особи яка її заповнювала, дату народження особи, місце проживання, номер та дату видачі паспорту, суму переміщуваної готівки та інше. Зазначені дані перекладу не потребували так як були зрозумілими без перекладу. Додатково пояснює, що для перекладу митної декларації (Declaratie de numerar Articolul 3 din Regulamentul (UE) 2018/1672) № 15 від 15.04.2024 р. на стадії провадження та винесення постанови у справі використовувався бланк митної декларації (Declaratie de numerar Articolul 3 din Regulamentul (UE) 2018/1672), що міститься у відкритих джерелах інформації, а саме на сайті румунської митної служби https://www.customs.ro/calatori. Також використовувався переклад вказаного документа виконаний за допомогою перекладача Гугл «Machine Translated by Google». На даний час переклад декларації здійснений у Закарпатській торгово-промисловій палаті.

Також скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції не був позбавлений можливості перевірити зміст та достовірність митної декларації (Declaratie de numerar Articolul 3 din Regulamentul (UE) 2018/1672) № 15 від 15.04.2024.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що З фабули протоколу про порушення митних правил №0244/UA305000/2025 від 03.04.2025 вбачається, що « 24.10.2024 на адресу Закарпатської митниці на запит від

13.08.2024 №7.7-2/20-06/11/6788, надійшов лист митних органів Республіки Румунія

23.09.2024 №CJR-9778-2/SARIV (в. № 52356/11/7.7-2) щодо фактів вивезення громадянами за межі митної території України іноземної валюти в сумі що перевищує еквівалент 10 000 євро та декларування її митним органам Румунії. З метою перевірки наданої інформації, документування можливих правопорушень та отримання документів, що підтверджують факт ввезення на митну територію Румунії валютних коштів, Закарпатською митницею на адресу митних органів Республіки Румунія направлено додатковий запит від 31.10.2024 №7.7-1/20-06/11/9154. 06.03.2025 митницею від митних органів Республіки Румунія отриманий лист від 14.02.2025 №CJV DRV-1503-1/SARIV (вx.№4465/11/7/7-1), яким направлено відповідь №C.JR-DRV /SARIV/1214/2/ від 31.01.2025 з наданням завірених копій румунських митних декларацій, які підтверджують факт ввезення іноземної валюти громадянами в Республіку Румунія з митної території України та її декларування митним органом Румунії. Згідно з отриманою інформацією та копією румунської митної декларації встановлено. що 15.04.2024 під час в`їзду на митну територію Румунії (п/п "Дякове-Халмеу") гр. України ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , задекларовано валютні цінності в сумі 94 000,00 (дев`яносто чотири тисячі) євро. Грошові кошти були задекларовані на бланку встановленої форми декларації (Declaratielul 3 (UE) 2018/1672) №15 від 15.04.2024.

Проведеною подальшою перевіркою по зазначеному факту, в тому числі з використанням бази даних АСМО "Інспектор" та ЄАС ДМСУ встановлено, що 15.04.2024 о 02 год. 18 хв. в зону митного контролю митного поста "Дякове" Закарпатської митниці в напрямку «виїзд з України» по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль марки «Mitsubishi Qutlander», р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт НОМЕР_1 . У вказаному транспортному засобі у якості пасажирів слідували громадянки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після проведення митних формальностей легковий автомобіль марки «Mitsubishi Qutlander», р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням громадянки України ОСОБА_1 , був пропущений з митної території України та виїхав на територію Румунії. Згідно офіційної інформації, наданої листом від 06.11.2024 року №28-04/28-04- 01/18422, громадянка України ОСОБА_6 , паспорт НОМЕР_1 під час проходження митного контролю на митному посту «Дякове» 15.04.2024 року валютні кошти не декларувала. Громадянка України ОСОБА_1 на запрошення від 10.03.2025 №7.7-20/20-02/10/950 для прибуття в Закарпатську митницю для надання пояснень не прибула про причини не прибуття не повідомила. Таким чином, громадянка України ОСОБА_1 не задекларувала валютні цінності, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, а саме: 84 000,01 Євро, що за курсом НБУ станом на 15.04.2024 становило 3 525 295.62 грн. Іноземна валюта в обсязі 9999.99 євро підлягала поверненню громадянці України ОСОБА_1 ».

Протокол у справі про порушення митних правил №0244/UA305000/2025 від 03.04.2025 було направлено Закарпатською митницею супровідним листом №7.7-20/20-01/10/1297 від 03.04.2025 на адресу місця реєстрації та проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 . На підтвердження направлення вказаного примірника протоколу позивачеві митницею представлено список №04.04.2025К згрупованих відправлень «рекомендований лист» за 04.04.2025 та відомості відстеження поштових пересилань з даними про невручення цього поштового відправлення адресату з причин - «закінчення встановленого терміну зберігання».

Постановою в.о. заступника начальника Закарпатської митниці Кравченко Т.В. №0244/UA305000/2025 від 14.05.2025 позивача визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.471 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 % суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування та становить 705 059,12 грн.

Виходячи із змісту оскаржуваної постанови, встановлено, що « 24.10.2024 на адресу Закарпатської митниці на запит від 13.08.2024 №7.7-2/20-06/11/6788, надійшов лист митних органів Республіки Румунія 23.09.2024 №CJR-2/SARIV (в. Nє52356/11/7.7-2) щодо фактів вивезення громадянами за межі митної території України іноземної валюти в сумі що перевищує еквівалент 10 000 євро та декларування її митним органам Румунії. З метою перевірки наданої інформації, документування можливих правопорушень та отримання документів, що підтверджують факт ввезення на митну територію Румунії валютних коштів, Закарпатською митницею на адресу митних органів Республіки Румунія направлено додатковий запит від 31.10.2024 №7.7-1/20-06/11/9154. 06.03.2025 митницею від митних органів Республіки Румунія отриманий лист від 14.02.2025 №CJV-1/SARIV (вx.№4465/11/7/7-1), яким направлено відповідь №C.JR-DRV /SARIV/1214/2/ від 31.01.2025 з наданням завірених копій румунських митних декларацій, які підтверджують факт ввезення іноземної валюти громадянами в Республіку Румунія з митної території України та її декларування митним органам Румунії. Згідно з отриманою інформацією та копією румунської митної декларації встановлено. що 15.04.2024 р. під час в`їзду на митну територію Румунії (п/п «Дякове -Халмеу») громадянкою України ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , задекларовано валютні цінності в сумі 94000.00 (дев`яносто чотири тисячі) євро. Грошові кошти були задекларовані на бланку встановленої форми декларації (Declaratie 3 (UE) 2018/1672) №15 від 15.04.2024. Проведеною подальшою перевіркою по зазначеному факту, в тому числі використанням баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАС ДМСУ встановлено, що 15.04.2024 о 02:18 год в зону митного контролю митного поста "Дякове" Закарпатської митниці в напрямку «виїзд з України» по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль марки «Mitsubishi Qutlander», р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт НОМЕР_1 . У вказаному транспортному засобі у якості пасажирів слідували громадянки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після проведення митних формальностей легковий автомобіль марки «Mitsubishi Qutlander», р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням гр. України ОСОБА_1 , був пропущений з митної території України та виїхав на територію Румунії. Згідно офіційної інформації, наданої листом від 06.11.2024 №28-04/28-04-01/18422, громадянка України ОСОБА_6 , паспорт НОМЕР_1 під час проходження митного контролю на митному посту «Дякове» 15.04.2024 валютні кошти не декларувала. Громадянка України ОСОБА_1 на запрошення від 10.03.2025 №7.7-20/20-02/10/950 для прибуття в Закарпатську митницю для надання пояснень не прибула про причини не прибуття не повідомила. Таким чином, громадянка України ОСОБА_1 не задекларувала валютні цінності, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, а саме: 84 000,01 Євро, що за курсом НБУ станом на 15.04.2024 становило 3 525 295.62 грн. Іноземна валюта в обсязі 9 999.99 євро підлягала поверненню громадянці України ОСОБА_1 ». Вчинення правопорушення гр. ОСОБА_2 підтверджується протоколом про порушення митних правил №0244/UA305000/2025 від 03.04.2025 року, відповідями митних органів Румунії від 23.09.2024 року №CJR_DRV-9778-2/SARIV, від 14.02.2025 №CJV_DRV-1503-1/SARIV, від 31.01.2025 № CJV_DRV_/SARIV/1214/2/31.01.2025, копією румунської митної декларації на бланку встановленої форми (Declaratie 3 (UE) 2018/1672) №15 від 15.04.2024, іншими матеріалами справи. протоколі про порушення митних правил №0244/UA305000/2025 від 03.04.2025 року. Клопотання про перенесення розгляду справи від ОСОБА_1 не надходило. Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 не встановлено».

Розгляд справи проведено у відсутності особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності. Примірник постанови від 14.05.2025 Закарпатська митниця направила позивачеві супровідним листом від 16.05.2025 на адресу місця реєстрації та проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , вважаючи постанову Закарпатської митниці №0244/UA305000/2025 від 14.05.2025 протиправною, звернулась до суду з вимогами про її скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 522 Митного кодексу України передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468, 469, частинами першою - п`ятою статті 470, частинами першою і другою статті 471, статтями 474, 475, 477-480, частинами першою - п`ятою статті 481 цього Кодексу, розглядаються митними органами.

Відповідно до ч.1 ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ч.1 ст.531 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Згідно ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення (порушення митних правил) та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, а також об`єктивного та повного встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для правильного прийняття рішення.

Частиною першою статті 471 МК України передбачена адміністративна відповідальність за недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

Згідно з ч.1 ст.498 МК України, особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у митному органі або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у митному органі та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови митного органу, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом.

У відповідності до ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Так, відповідно до ч.6 ст.530 МК України перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративне судочинство України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

У розглядуваній справі судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови митниці №0244/UA305000/2025 від 14.05.2025 в провину ОСОБА_1 ставиться те, що вона вчинила дії, спрямовані на недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, перетинаючи 15.04.2024 о 02 год. 18 хв. митний кордон України в зоні митного контролю митного поста «Дякове» Закарпатської митниці на транспортному засобі марки «Mitsubishi Qutlander», р.н.з. НОМЕР_2 .

Доказом, який покладено в основу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.471 МК України є наявна у матеріалах справи копія митної декларації Республіки Румунія.

Згідно з частиною третьою статті 197 Митного кодексу України переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про валюту і валютні операції».

Частиною 1 статті 8 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції» визначено, що транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10000 євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частина 1 статті 257 МК України визначає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною 3 статті 8 Закону України від 21.06.2018 №2473-VI1I «Про валюту і валютні операції» визначено, що порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

Відповідно до пункту 5 «Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №3, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро. без письмового декларування митному органу.

Згідно пункту 6 вказаного Положення, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Згідно пункту 18 «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №5, фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро.

У статті 7 КУпАП закріплена гарантія, відповідно до якої, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15.02.2013).

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar vs. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі також Конвенція) притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції.

Згідно частини другої статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини (далі - також ЄСПЛ) у своїх рішеннях наголошує, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (зокрема, пункт 51 рішення у справі «Михайлова проти російської федерації»).

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України в Рішенні від 8 червня 2022 року у справі № 3-20(ІІ)/2022 зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Застосовуючи практику Верховного Суду (зокрема, постанова від 4 липня 2018 року у справі №688/788/15-к) апеляційний суд наголошує, що стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

В свою чергу, за п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Враховуючи той факт, що 15.04.2024 позивач, керуючи легковим автомобілем марки «Mitsubishi», р.н.з. НОМЕР_2 , заїхала в зону митного контролю на митному посту «Дякове» Закарпатської митниці у напрямку руху «виїзд» з України до Румунії, по смузі руху «зелений коридор» і до початку прикордонно-митного огляду не подала митну декларацію і не задекларувала наявні в неї валютні цінності в сумі, що перевищують в еквіваленті 10000 євро, а також не надала до митного контролю документів, які підтверджують зняття нею готівки з власних рахунків у банках (фінансових установах) на суму, що перевищує еквівалент 10000 (десять тисяч) євро, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з правомірністю притягнення позивача спірною постановою до відповідальності за порушення митних правил відповідно до ч.1 ст.471 МК України враховуючи наступне.

Щодо покликань позивача на допущення митним органом процедурних порушень при розгляді справи про порушення митних правил та прийнятті спірної постанови, суд зазначає наступне.

Провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил (ст. 488 МК України).

Згідно з ч.1 ст.494 МК України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Частинами 9, 10 ст. 494 МК України передбачено, що якщо при складенні протоколу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не була присутня, до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою митного органу, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого один примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою (місце проживання або фактичного перебування).

Протокол вважається врученим у тому числі у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою або місце проживання чи фактичного перебування, повідомлене такою особою, є недостовірним.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Апеляційним судом встановлено, примірник протоколу про порушення митних правил №0244/UA305000/2025 від 03.04.2025 з зазначенням розгляду справи про порушення митних правил 14.05.2025 о 11 год. 30 хв, направлено позивачу Закарпатською митницею за адресою м. Київ, вул. Райдужна, буд.3 кв.65.

Згідно пояснень скаржника, на підставі відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 09.04.25 №6.2-4169/6.01-25, а також копії румунської митної декларації на бланку встановленої форми (Declaratie de numerar Articolul 3 din Regulamentul (UE) 2018/1672) № 15 від 15.04.2024 з особистим підписом ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних відстеження поштових пересилань АТ «Укрпошта» відповідне поштове відправлення не вручено адресату з причин - «закінчення встановленого терміну зберігання», тобто з незалежних від митниці обставин.

Отже, митним органом дотримано обов`язкову умову для розгляду справи про адміністративне стягнення за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, оскільки митницею виконаний обов`язок сповіщення особи про розгляд справи у передбаченому порядку, визначеному ст.494 МК України (протокол вважається врученим у тому числі у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою або місце проживання чи фактичного перебування, повідомлене такою особою, є недостовірним).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що справа про порушення митних правил була розглянута за відсутності особи, яка притягалася до відповідальності, з належним сповіщенням про дату, час та місце розгляду справи, тобто, з дотриманням вимог, встановлених ст.498 МК України.

Також, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо протиправності та недоведеності висновку митного органу про порушення позивачем митних правил, який як вважає позивач, ґрунтується лише з отриманої інформації на підставі листа митних органів Румунії, та не може бути підставою для складання протоколу про порушення митних правил, а тим паче розглядатися як доказ вини особи.

Так, про наявність належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у порушенні митних правил, передбачених ч. 1 ст. 471 МК України, свідчать матеріали справи про порушення митних правил №0244/UA305000/2025 стосовно ОСОБА_1

06.03.2025 митницею, від митних органів Республіки Румунія, отриманий лист від 14.02.2025 № CJV_DRV-1503-1/SARIV (вх. №4465/11/7/7-1), яким направлено відповідь №CJR-DRV_/SARIV/1214/2/31.01.2025 від 31.01.2025 з наданням завірених копій румунських митних декларацій, які підтверджують факт ввезення іноземної валюти громадянами в Республіку Румунія з митної території України та її декларування митним органам Румунії.

Згідно з отриманою інформацією та копією румунської митної декларації встановлено, що 15.04.2024 р. під час в`їзду на митну територію Румунії (п/п «Дякове-Халмеу») громадянкою України ОСОБА_2 ( ОСОБА_7 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , задекларовано валютні цінності в сумі 94 000,00 євро. Грошові кошти були задекларовані на бланку встановленої форми декларації (Declaratie de numerar Articolul 3 din Regulamentul (UE) 2018/1672) № 15 від 15.04.2024 р.

Проведеною подальшою перевіркою по зазначеному факту, в тому числі з використанням баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби встановлено, що 15.04.2024 року о 02 год. 18 хв. в зону митного контролю митного поста "Дякове" Закарпатської митниці в напрямку «виїзд з України» по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль марки «Mitsubishi Qutlander», р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 . У вказаному транспортному засобі у якості пасажирів слідували громадянки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після здійснення митного оформлення легковий автомобіль марки «Mitsubishi Qutlander», р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням громадянки України ОСОБА_1 , виїхав з митної території України в напрямку Румунії.

Згідно з інформацією, наданою митним постом «Дякове» листом від 06.11.2024 року №28-04/28-04-01/18422, громадянка України ОСОБА_6 , паспорт НОМЕР_1 дійсно перетинала митний кордон України 15.04.2024 року, під час проходження митного контролю на митному посту «Дякове» 15.04.2024 року валютні цінності не декларувала.

Відповідно до інформації, що міститься в модулі «Облік валютних цінностей» АСМО «Інспектор», громадянка України ОСОБА_6 при переміщенні через митний кордон України в напрямку «виїзд з України» 15.04.2024 валютні цінності не декларувала.

При цьому, позивачем не заперечується факт декларування та переміщення 84000 євро при в`їзді до Румунії, однак вказує на декларування таких як коштів, що знаходяться на карткових рахунках.

Наведені доводи спростовуються наданою митним органом декларацією, яка містить зазначення про переміщення через митних кордон саме готівкових коштів.

Таким чином, наявні у справі докази, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, підтверджують факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 471 Митного кодексу України.

Разом з тим, покликання позивача на те, що розгляд справи про порушення митних правил з урахуванням документів іноземною мовою без наявності їх офіційного перекладу, що, на думку позивача, фактично привело до того, що відповідач вирішив адміністративну справу на підставі недопустимого доказу, суд розцінює як такі, що не заслуговують на увагу та є безпідставними, й вважає за необхідне з цього приводу зазначити, що наявність в матеріалах справи копії митної декларації ОСОБА_1 , як додатка, отриманого разом з листом від митних органів Румунії, мають прийматися судами з огляду на їх допустимість після їх легалізації у встановленому законодавством України порядку.

Копія митної декларації (Declaratie de numerar Articolul 3 din Regulamentul (UE) 2018/1672) № 15 від 15.04.2024 є належним та допустимим доказом оскільки вона містить інформацію щодо предмету доказування, а саме підтверджує факт декларування позивачем іноземної валюти та належність валюти позивачеві. Копію митної декларації отримано допустимим способом, а саме: на підставі Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Румунії про взаємодопомогу в митних справах від 19 червня 2000 року, затвердженої постановою КМУ від 6 травня 2001 року № 431 «Про затвердження Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Румунії про взаємодопомогу в митних справах», яка набрала чинності 23 грудня 2001 року (далі Угода).

Вищевказана Угода входить до системи законодавства України з питань митної справи та є чинною на дату отримання відповіді від митних органів Румунії.

Враховуючи викладене, отримана від митних органів Румунії - компетентного органу іноземної держави офіційна інформація та матеріали є доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення так як при виїзді з митної території України вона не здійснювала декларування валютних цінностей, а відразу після перетину державного та митного кордону між Україною та Румунією здійснила декларування 94000 євро.

Копія румунської митної декларації на бланку встановленої форми (Declaratie de numerar Articolul 3 din Regulamentul (UE) 2018/1672) № 15 від 15.04.2024 з особистим підписом ОСОБА_1 та відмітками митного органу Румунії прямо підтверджує факт переміщення ОСОБА_1 валютних цінностей через митний кордон України.

Водночас, митна декларація, наявна у матеріалах адміністративної справи, яка не була врахована судом першої інстанції з підстав відсутності її перекладу українською мовою, на момент винесення митницею постанови у справі та на момент оскарження постанови у справі позивачем, містила максимум необхідних даних для ідентифікації особи, яка її заповнювала, та суму переміщуваної готівки, а саме: дату заповнення, ім`я та прізвище особи яка її заповнювала, дату народження особи, місце проживання, номер та дату видачі паспорту, суму переміщуваної готівки та інше.

Так, відповідно до ч.1 ст.254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

При цьому слід зазначити, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає, насамперед, у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. При цьому суд може вживати заходи щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта статті 9 КАС України).

Поряд з цим, зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, передбачений пунктом 4 частини 3 статті 2 КАС України, зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Однак судом не вжито заходів щодо витребування доказів, необхідних для з`ясування наявності ключових підстав для забезпечення ефективного способу захисту прав особи, що звернулась до суду з адміністративним позовом.

Натомість на розгляд суду апеляційної інстанції скаржником надано переклад декларації здійснений у Закарпатській торгово-промисловій палаті та додається як доказ до матеріалів апеляційної скарги. З перекладу декларації вбачається, що 15.04.2024 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 від 06.04.2018, номер телефону НОМЕР_4 , ідентифікаційний код з Єдиного державного демографічного реєстру 626, при в`їзді на територію Румунії, слідуючи на автомобілі, задекларувала 94 000 євро. В декларації зазначила, що є єдиним власником готівки та єдиним її отримувачем, також зазначила походження готівки - продаж нерухомого майна, передбачуване використання готівки - кошти для придбання рухомого майна. Декларація підписана ОСОБА_9 .

Отже, позивачем не спростовано висновків митного органу про переміщення через митний кордон України валютних цінностей у розмірі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, що підтверджується офіційною відповіддю митних органів Республіки Румунії, підлягали обов`язковому декларуванню проте, всупереч встановленим вимогам закону переміщувані валютні цінності у встановленому порядку не задекларувала.

Відповідно до ч.1 ст.471 МК України недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

Відтак, розмір штрафу 705059,12 правомірно визначено виходячи із частки 20 відсотків від 3525295,62 грн (84000 євро за курсом НБУ станом на 15.04.2024).

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Поряд з наведеним суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції про непітвердження доводів позивача про закінчення на час винесення митницею оспорюваної постанови строку накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Відповідно до приписів частини 1 статті 467 МК у редакції на час виникнення спірних правовідносин якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Оскільки факт порушення позивачкою митного законодавства було виявлено лише за результатами міжнародної взаємодії, та з дати коли такі відомості стали відомі, тобто з дня отримання Закарпатською митницею відповідей митних органів Румуніїи, такі рішення прийняті з безумовним дотриманням частини 1 статті 467 МК України, а тому колегія суддів вважає, що митний орган прийняв в межах строку законне рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

В силу частини 1 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено статтею ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 цієї статті за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем у повному обсязі досліджені обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.471 МК України, а доводами позивача, що спрямовані на уникнення відповідальності, не спростовуються висновки посадової особи митного органу.

Оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, розмір штрафу відповідає санкції ч.1 ст.471 МК України.

Доказів упередженості відповідача щодо позивача перед судом не доведено. Підстав для сумніву щодо об`єктивності відповідача щодо позивача не вказано.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обсяг дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом апеляційної інстанції були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 195, 242, 272, 286, 308, 309, 310, 315, 317, 321,322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці задовольнити, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2025 року у справі № 308/9008/25 - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Закарпатської митниці про скасування постанови по справі про порушення митних правил, закриття провадження у справі відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. С. Затолочний
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 21.11.25