Справа № 280/2335/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 280/2335/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційні скарги адвоката Бабенко Ганни Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року, прийнятого в порядку спрощеного провадження суддею Івановим Е.А. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі Відповідач, ГУ ПФУ в Львівській області) із вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Львівській області від 22.01.2025 року № 29, яким було відмовлено в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області включити до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 ;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 15.01.2024 року.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовані протиправною відмовою ГУ ПФУ у Львівській області у призначені Позивачу дострокової пенсії за віком в порядку п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом прийняття рішення № 29 від 22.01.2025 року через не зарахування до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , а також не подано документ про виховання дітей до шестирічного віку. В свою чергу, представник Позивача вважає, що Відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу Позивача періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , чим порушено конституційні права останнього на отримання пенсії за віком. Більш того, при зверненні до Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, Позивачем повною мірою було доведено факт народження нею п`ятьох дітей та їх виховання до шестирічного віку.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року адміністративну справу № 280/2335/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, передано на розгляд за підсудністю до Одеського окружного адміністративному суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.08.2025 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Львівській області № 29 від 22.01.2025 року;

- зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.01.2025 року та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ПФУ в Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 211, 20 грн..

Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник Позивача звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з частковим порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення в частині, що стосується відмови у задоволенні позовних вимог та змінити його мотивувальну та резолютивну частини шляхом їх доповнення у відповідності до задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона зазначає, що приймає рішення, суд першої інстанції не надав жодної оцінки та не звернув увагу на пов`язаність між собою позовних вимог та того факту, що Відповідач у своєму рішенні вказав на необхідність надання додаткових доказів виховання дітей до шестирічного віку, тоді як законом подання будь-яких додаткових документів не передбачено.

Також, відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання Відповідача призначити Позивачу пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 15.01.2024 року, суд жодним чином не надав оцінку наданим Позивачем до справи доказам та не обґрунтував своє рішення в цій частині, хоча ця вимога була необхідною для належного і ефективного захисту порушених прав Позивача з боку Відповідача, адже має законне право на цей вид пенсії, а отримана безпідставна відмова в її призначенні.

Крім того, судом було зазначено неправильну дату звернення Позивача із заявою до Відповідача про призначення дострокової пенсії за віком, оскільки датою звернення є 15.01.2024 року, а не 15.01.2025 року.

25.09.2025 року за допомогою системи «Електронний суд» Відповідач подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу представника Позивача, в якому Відповідач просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Також, із рішенням суду першої інстанції не погодився Відповідач, проте в частині задоволення позовних вимог, тому також звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його в цій частині та постановити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що 15.01.2024 року Позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою та необхідними документами для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Львівській області прийняло оскаржуване рішення від 22.01.2025 року № 29 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю на час звернення достатнього страхового стажу. При цьому, відповідно до рішення Позивачу до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці дописано дату заповнення трудової книжки та не завірено належним чином, хоча законодавством України чітко визначено порядок внесення змін та виправлень до трудової книжки.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю п`ятьох дітей, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження.

15.01.2024 року ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України для оформлення дострокової пенсії за віком в порядку п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як жінка, яка народила п`ятьох дітей та виховала їх до шестирічного віку.

22.01.2025 року ГУ ПФУ у Львівській області розглянуло заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності та прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії № 29. Вказана відмова була обґрунтована тим, що Позивачу «до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці дописано дату заповнення трудової книжки та не завірено належним чином. Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про період роботи та період отримання допомоги по безробіттю видані на підставі первинних документів та довідку про найменування підприємства. Згідно поданих документів право на пенсійну виплату відсутнє, оскільки відсутня необхідна кількість страхового стажу та документ про виховання дітей до шестирічного віку».

Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області, які полягають в непризначені дострокової пенсії за віком в порядку п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як жінка, яка народила п`ятьох дітей та виховала їх до шестирічного віку, з мотивів відсутності необхідного страхового стажу, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.

Розглянувши справу по суті, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення пенсійного органу з огляду на його протиправність, оскільки пенсійним органом не було враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Проте, позов задовольнив частково через обрання іншого способу захисту порушених прав Позивача, ніж було заявлено, а саме шляхом зобов`язання Відповідача зарахувати спірні періоди роботи до страхового стажу Позивача для чого повторно розглянути заяву Позивача від 15.01.2025 року та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За змістом частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).

В силу приписів частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу.

Відповідно до частин 1, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ).

Як зазначено ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру її тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом пунктів 1-3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом № 1058-IV, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В той же час, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

При цьому, колегія суддів зазначає, що інші документи необхідні для підтвердження трудового стажу лише за відсутності трудової книжки або у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Як встановлено колегією суддів, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком в порядку п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ГУ ПФУ у Львівській області у рішенні № 29 від 22.01.2025 року послалось на те, що вік заявника на день звернення (15.01.2024 року) становить 52 роки 07 місяців 20 днів, страховий стаж становить 14 років 05 місяців 29 днів та за доданими документами до страхового стажу не було враховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці дописано дату заповнення трудової книжки та не завірено належним чином. Зазначено, що для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про період роботи та період отримання допомоги по безробіттю видані на підставі первинних документів та довідку про найменування підприємства. Згідно поданих документів право на пенсійну виплату відсутнє, оскільки відсутня необхідна кількість страхового стажу та документ про виховання дітей до шестирічного віку.

Отже, оскаржуваним рішенням пенсійного органу ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідної кількості страхового стажу (15 років страхового стажу відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV) через неврахування періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , а також у зв`язку із неподанням документів про виховання дітей до шестирічного віку.

Надаючи правову оцінку вказаному рішенню щодо відмови у зарахуванні періодів роботи Позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , колегія суддів враховує наступне.

Так, з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 слідує, що:

- у період з 20.01.1990 року по19.08.1994 року працювала «обліковцем» на комплексі Колективного господарства «Восход»;

- у період з 04.12.2005 року по 30.08.2006 року отримувала допомогу по безробіттю в Скадовському центру зайнятості;

- у період з 02.01.2010 року по 11.06.2010 року працювала робітницею тваринницького комплексу Колективне господарство «Восход»;

- у період з 01.12.2010 року по 12.05.2011 року працювала соціальним робітником 6-го розряду Птахіського відділення соціальної допомоги вдома (сільському населенню) Комунальна установа «Скадовський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)»;

- у період з 13.12.2020 року по 29.04.2021 року отримувала допомогу по безробіттю в Каланчацькій районної філії Херсонського обласного центру зайнятості.

На момент оформлення трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162 (далі Інструкція № 162) (редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 року № 252), пунктом 1.1. якої передбачено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Пунктами 2.3., 2.11. та 4.1. Інструкція № 162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа відповідальна за видачу трудових книжок та після цього ставиться печатка підприємства )або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнюється трудова книжка.

При звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що записи в трудовій книжці серії НОМЕР_1 про роботу Позивача відповідають вимогам до заповнення трудової книжки, оскільки на титульній сторінці стоїть підпис посадової особи, яка здійснювала оформлення вказаної трудової книжки, містить відбиток печатки підприємства, а також містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду, займану посаду. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень.

При цьому, колегія суддів зазначає, що посилання пенсійного фонду як підставу для відмови у зарахуванні періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 те, що на титульній сторінці дописано дату заповнення трудової книжки та не завірено належним чином, не є підставою для не зарахування усіх періодів роботи, які вказані у цій книжці, оскільки це не є достатнім та належним доказом для встановлення факту відсутності трудових відносин підприємства з Позивачем.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно застосовано практику Верховного Суду з аналогічних правовідносинах та зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення Позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Таким чином на Позивача не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення Позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, які містить трудова книжка або уточнюючі довідки, позаяк такі недоліки не пов`язані із виною Позивача (постанова від 21.02.2018 року по справі № 687/975/17).

Колегія суддів наголошує, що право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження.

Більш того, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Відтак, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити Позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що записи про періоди роботи у трудовій книжці Позивача не містить недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, містять печатки та підписи посадових осіб, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами.

З огляду на наведене, факт дописування на титульній сторінці дату заповнення трудової книжки та не завірення цього належним чином, не може бути підставою для відмови в зарахуванні до страхового стажу Позивача періодів робити, які в ній містяться у повному обсязі.

Слід звернути увагу, що записи у трудовій книжці Позивача вчинені в хронологічному порядку та не містять недоліків, які можуть мати наслідок порушення конституційного права на пенсійне забезпечення. Трудова книжка містить всі необхідні записи про періоди роботи, записи є належними та допустимими доказами на підтвердження трудового стажу, а тому періоди роботи Позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 мають бути зараховані до його страхового стажу.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів чи нечіткий відтиск печатки у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів чи нечіткий відтиск печатки у трудовій книжці.

Разом з цим, Відповідачем-1 в оскаржуваному рішенні, не ставиться під сумнів вірність записів в трудовій книжці Позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність дій Відповідача щодо не зарахування до страхового стажу Позивача періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Відтак, покликання Відповідача в апеляційній скарзі на те, що законодавством України чітко визначено порядок внесення змін та виправлень до трудової книжки, колегія суддів вважає безпідставними та відхиляє, оскільки, як вже зазналось вище, на Позивача не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення Позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, які містить трудова книжка, позаяк такі недоліки не пов`язані із виною Позивача.

Таким чином, апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення.

Разом з цим, іншою підставою для відмови у призначенні Позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV слугувало подання документів про виховання дітей до шестирічного віку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ в Львівській області від 22.01.2025 року № 29 в цій частині, судова колегія зазначає наступне.

Як встановлено колегією суддів, Позивач звернувся за призначенням дострокової пенсії як жінка, яка народила п`ятьох дітей та виховала їх до шестирічного віку, згідно з п. 3 ч.1 ст. 115 Закону № 1058-IV. Умовою призначення такої пенсії є досягнення віку 50 років та наявність не менше ніж 15 років страхового стажу.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Розділом II Порядку № 22-1 визначені документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Абзацом 4 підпункту 6 пункту 2.1. розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком, зокрема жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, - документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку.

Пунктом 2.17. розділу II Порядку № 22-1 визначено, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

З аналізу наведених норм слідує, що факт народження та виховання дітей до шестирічного віку підтверджується копією свідоцтва про народження дитини чи паспортом дитини. Надання інших документів Порядком № 22-1 не передбачено.

В свою чергу із наданих документів вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю п`ятьох дітей, а саме:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 11.05.2012 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Скадовського районного управління юстиції Херсонської області;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 30.11.2024 року, виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 30.11.2024 року, виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 05.04.2012 року, виданим Птахівською сільською радою Скадовського району Херсонської області;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 01.11.2016 року, виданим Скадовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає безпідставними посилання пенсійного органу в оскаржуваному рішенні як на підставу для відмови у призначенні Позивачу дострокової пенсії за віком, ненадання останнім документів про виховання дітей до шестирічного віку, адже Позивачем було подано весь перелік документів, передбачений чинним законодавством для підтвердження факту народження та виховання п`ятьох дітей до шестирічного віку.

Враховуючи зазначене, судова колегія дійшла висновку про те, що Позивачем надано до пенсійного органу всі передбачені чинним законодавством документи, необхідні для призначення дострокової пенсії за віком як жінці, яка народила п`ятьох дітей та виховала їх до шестирічного віку, відтак рішення ГУ ПФУ в Львівській області від 22.01.2025 року № 29 в цій частині відмови є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Отже, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення № 29 від 22.01.2025 року ГУ ПФУ у Львівській області, оскільки під час його прийняття пенсійним органом не було враховано усі обставини та положення законодавства, що мають значення для призначення дострокової пенсії Позивачу, як наслідок, допущено неналежний розгляд поданої заяви і документів та, відповідно, прийнято необґрунтоване рішення, що дає право на призначення дострокової пенсії за віком.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як визначено ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В силу статей 8 та 22 Конституції України, статті 7 КАС України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України, як актом прямої дії.

Відповідно до ст. 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

Рішенням ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України», зокрема у пункті 54 цього рішення ЄСПЛ, суд зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Втручання ГУ ПФУ у Львівській області у право ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном, у вигляді пенсії є таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право Позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене, відмова ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком, була здійснена не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, мало місце втручання у право власності, і таке втручання не було законним.

Тобто в розрізі даної справи, при підтвердженні страхового стажу, як громадянин України, ОСОБА_1 наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Зазначене кореспондується з правовою позицією, викладеною в рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі № 805/402/18 щодо права особи володіння своїм майном.

Водночас, суд першої інстанції не надав жодної оцінки правомірності оскаржуваного рішення в частині посилання Відповідача як на підставу для відмови у призначенні Позивачу дострокової пенсії за віком, ненадання останнім документів про виховання дітей до шестирічного віку.

При цьому, представник Позивач свою апеляційну скаргу, зокрема, обґрунтовує саме такою підставою.

Враховуючи те, що оскаржуваним рішенням Позивачу було відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідної кількості страхового стажу, а також у зв`язку із неподанням документів про виховання дітей до шестирічного віку, тобто було вказано дві підстави, та за результатами розгляду даної справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій Відповідача щодо не зарахування до страхового стажу Позивача періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , внаслідок чого визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ у Львівській області № 29 від 22.01.2025 року.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Львівській області № 29 від 22.01.2025 року, але через надання правової оцінки лише одній підставі, які слугували підставою для відмови в призначенні дострокової пенсії за віком, відтак доводи апеляційної скарги представника Позивача в цій частині є слушними.

Щодо непогодження представника Позивача із застосованим судом першої інстанції способом захисту порушених прав Позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Так, обираючи спосіб захисту прав Позивача шляхом зобов`язання Відповідача повторно розглянути заяву Позивача від 15.01.2025 року та зарахувати до страхового стажу Позивача періоди роботи зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , судом першої інстанції дійсно не було наведено мотивів, з яких він виходив застосовуючи такий спосіб захисту.

Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам.

Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, вона має право звернутися до суду та просити про їх захист у спосіб, передбачений у ч. 1 ст. 5 КАС України. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, спираючись на ч. 2 ст. 245 КАС України.

Зазначене повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року).

Отже «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Таким чином, з огляду на положення статей 5 та 245 КАС України, адміністративний суд, встановивши, що Відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, повинен визнати такі рішення, дії або бездіяльність протиправними і зобов`язати Відповідача провести зарахування періодів роботи до страхового стажу відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про призначення Позивачу дострокової пенсії за віком.

З огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на необґрунтованість і передчасність прийнятого оскаржуваного рішення про відмову в призначенні Позивачу дострокової пенсії за віком, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушених прав Позивача буде, окрім визнання протиправним та скасування вказаного рішення, зобов`язання Відповідача зарахувати до страхового стажу Позивача періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву від 15.01.2024 року про призначення пенсії за віком.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції в резолютивній частині рішення невірно зазначена дата звернення Позивача до пенсійного органу із заявою про призначення дострокової пенсії за віком в порядку п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як жінка, яка народила п`ятьох дітей та виховала їх до шестирічного віку, а саме 15.01.2025 року, замість 15.01.2024 року, тобто невірно зазначений рік звернення.

Вказане також підтверджується рішенням ГУ ПФУ в Львівській області від 22.01.2025 року № 29 про відмову в призначенні пенсії, в якому зазначено, що датою звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України є 15.01.2024, а не 15.01.2025.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а також із застосованим способом захисту порушених прав Позивача, проте таких висновків судом першої інстанції зроблено без надання повної оцінки доводам сторін, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом, а також в резолютивній частині рішення невірно зазначено дата звернення Позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, отже має місце невідповідність резолютивної частини рішення його мотивувальній частині.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

За таких обставин, апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а апеляційна скарга представника Позивача підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції змінні у його мотивувальній та резолютивній частинах шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а резолютивної частини в новій редакції, в іншій частині судове рішення залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат, колегій суддів застосовує ст. 139 КАС України, відповідно до ч. 6 якої якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як визначено ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч.ч. 1 та 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

В межах цієї справи, судом першої інстанції прийнято рішення про часткове задоволення позову та врахувавши те, що спір виник через неправомірне рішення Відповідача, дійшов висновку про відшкодування Позивачу з боку Відповідача понесених судових витрат у вигляді сплати судового збору за подання позову 1 211, 20 грн..

Разом з цим, переглядаючи рішення суду в апеляційному порядку, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника Позивача та наявність підстав для зміни рішення суду попередньої інстанції в його мотивувальній та резолютивній частинах.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду попередньої інстанції в його мотивувальній та резолютивній частинах, тому необхідно здійснити новий розподіл судових витрат Позивача, понесених останнім внаслідок розгляду даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем було сплачено судовий збір за подання позову в сумі 1 211, 20 грн. згідно квитанції від 26.03.2025 року, та за подання апеляційної скарги 1 453, 44 грн. згідно квитанції від 03.09.2025 року, а отже судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 664, 64 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Бабенко Ганни Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а резолютивну частину в наступній редакції:

«Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області № 29 від 22.01.2025 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) від 15.01.2024 року про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині позовних вимог відмовити».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 664 (дві тисячі шістсот шістдесят чотири) гривні 64 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко