Справа № 400/3892/25
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/3892/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Бітова А.І.

Градовського Ю.М.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі №400/3892/25,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у відмові надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;

зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 утриматися від призову на військову службу, надавши відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі частини 4 статті 35 Конституції України та пункту 24 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги адміністративного позову, позивач зазначає, що що у березні 2025 року подав Koмісії з питань надання військовозобов`язаним вiдстрочки вiд призову на вiйськову службу пiд час мобiлiзацiї на особливий перiод при ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 24 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Подана заява за формою та змістом відповідає додатку 4 до Порядку №560, а додані документи підтверджують суб`єктивне право позивача на відстрочку від призову на військову службу на підставі релiгiйних переконань та в силу положень частини 4 статті 35 Конституції України.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Також, разом з апеляційною скаргою апелянтом (позивачем) подано заяву про забезпечення адміністративного позову. У заяві заявник просить апеляційний суд заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 та будь-яким іншим територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки розглядати питання та здійснювати будь-які дії, спрямовані на призов ОСОБА_1 на військову службу до прийняття остаточного судового рішення по даній адміністративній справі.

В обґрунтування доводів та вимог заяви зазначено, що оспорюване за цим позовом рішення Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації містить очевидні ознаки протиправності та порушення прав, свобод та інтересів позивача. Зокрема, цим рішенням Комісії не визнається передбачене частиною 1 статті 35 Конституції України суб`єктивне право позивача на свободу світогляду і віросповідання, несумісність релігійних переконань позивача з військовою службою; Комісією не враховується неможливість призову позивача на військову службу на підставі прямої дії частини 4 статті 35 Конституції України, а також не можливість призову таких військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 24 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Розгляд заяви проводиться в порядку письмового провадження відповідно до приписів статті 154 КАС України з урахуванням терміну одержання на запит апеляційного суду адміністративної справи №400/3892/25.

Дослідивши матеріали справи та доводи заяви, апеляційний суд виходить з наступного.

При цьому, апеляційний суд враховує, що предметом спору у даній справі є протиправність рішення Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 , про відмову у наданні позивачеві відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Звертаючись з адміністративним позовом, позивач наголошує на наявності у нього правових обставин для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за інших передбачених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав - несумісність релігійних переконань позивача з військовою службою. Зауважує на тому, що не врахування Комісією цих обставин прямо суперечить положенням частини 4 статті 35 Конституції України.

За правилами статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно частин 1, 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм показав, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Однією з підстав забезпечення позову є існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі. Очевидність небезпеки полягає в тому, що за певних умов можуть настати такі дії або події, які безумовно призведуть до порушення прав та законних інтересів позивача.

Забезпечення позову допускається, якщо невжиття цих заходів може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду.

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними із позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Посилаючись на очевидну незаконність оспорюваного за цим позовом рішення, позивач зазначає про те, що це рішення відповідача прийнято з порушенням установленого порядку, необґрунтовано та не у відповідності до вимог чинного законодавства.

Водночас, колегія суддів зазначає, що встановлення правомірності рішення відповідача є предметом адміністративного позову і вжиття заходів забезпечення позову з підстав його невідповідності нормативно-правовим актам фактично призведе до вирішення спору по суті без розгляду справи.

Колегія суддів зауважує на тому, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Водночас, як свідчить зміст заяви про забезпечення позову, доводи та твердження заявника є аналогічними, викладеним у позовній заяві. Отже, за своїм змістом фактично співпадають із обраним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, а тому не можуть бути достатньо переконливими для висновку про наявність очевидної протиправності оспорюваної бездіяльності та рішення для застосування судом заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150, 151 КАС України.

Саме існування ознак протиправності дій чи рішення суб`єкта владних повноважень, як стверджує позивач, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову шляхом заборони на вчинення певних дій, оскільки дана ознака є лише передумовою для такого забезпечення та повинна прийматись судом до уваги із урахуванням іншої підстави забезпечення позову - невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

У даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову як наявність очевидних ознак протиправності дій/бездіяльності та рішення відповідача у спірних правовідносинах може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності, як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Разом з цим, заявником не обґрунтовується та обставина, що у випадку задоволення позову в цій адміністративній справі необхідно буде докласти значних зусиль для відновлення прав позивача. Як свідчить зміст доданих до заяви матеріалів, у вересні 2024 року та березні 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснювався виклик позивача з метою інформаційної звірки та уточнення даних, тобто з метою вчинення інших дій, не спрямованих на фактичну мобілізацію військовозобов`язаного.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що заява апелянта не містить об`єктивних даних, за якими можливо встановити очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а їх захист стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль.

Враховуючи викладене, оскільки в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про очевидну протиправність рішення відповідача, а також про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів, колегія суддів вважає заяву необґрунтованою та не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 152, 154, 321, 325 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.І. Бітов

Ю.М. Градовський