Справа № 280/6266/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 листопада 2025 року Справа № 280/6266/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №99 від 16.06.2025 про відмову у перерахунку пенсії позивача, а саме у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до спеціального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи позивача з 21.06.1984 по 31.08.1985, 01.09.1985 по 11.08.1986, з 11.08.1986 по 30.10.1993, з 01.11.2002 по 31.08.2004, з 01.09.2006 по 07.09.2020, як особі, яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», працювала в закладах та установах державної, або комунальної форми власності на посадах, роботах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е-ж» статті 55 ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області повторно розглянути заяву позивача від 09.06.2025, про перерахунок пенсії, а саме у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що отримує пенсію по віку згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 09.06.2025 позивач звернувся із заявою № 7201 про перерахунок пенсії, а саме у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. 16.06.2025 відповідачем прийнято спірне рішення про відмову у перерахунку пенсії. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 28.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмових відзивах від 15.08.2025 та від 19.08.2025 відповідно до яких зазначено, що до пільгового стажу позивача не враховано період роботи у «Дніпрорудненській дитячій мистецькій школі» комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу Дніпрорудненської міської ради з 01.09. 2006 по 07.09.2020, згідно довідки №01-12/03 від 20.05.2025, період роботи у «Малобілозерській дитячій музичній школі» комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу Малобілозсрської міської ради з 11.08.1986 по 30.10.1993, 01.11.2002, 31.08.2004 згідно довідки №002/01-16 від 25.04.2025, та період роботи у «Банківській дитячій музичній школі» комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу Малобілозсрської сільської ради. Зазначає, що до стажу роботи за вислугу років зараховується посада викладача музичних шкіл, що належить до закладів і установ освіти (постанова КМУ від 04.11.1993 № 909). Відповідач підкреслює, що заклади в яких працював позивач у спірні періоди є закладами сфери культури, у яких посада викладача не передбачена. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

У вищевказаних відзивах від 15.08.2025 та від 19.08.2025 відповідачем заявлено клопотання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено та вказане сторонами не заперечується, що позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У зв`язку із не призначенням одноразової грошової допомоги, згідно з п.7.1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 10 пенсій, 09.06.2025 позивач звернувся з заявою щодо її призначення, надавши додаткові документи.

За принципом екстериторіальності рішенням від 16.06.2025 №99 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги, згідно з п.7.1 розділу XV Закону № 1058. Зазначено, що порядком обчислення страхового стажу, що надає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2011р. №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота па яких Дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е-ж" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені Переліком №909. За результатом розгляду документів доданих до заяви №7201 від 09.06.2025 відповідачем не зараховано до пільгового стажу період роботи позивача у «Дніпрорудненська дитяча мистецька школа» комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу Дніпроруднснської міської ради з 01.09.2006 по 07.09.2020 згідно довідки №01-12 03 від 20.05.2025, період роботи у «Малобілозсрська дитяча музична школа» комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу Малобілозерської міської ради з 11.08.1986 по 30.10.1993, з 01.11.2002 по 31.08.2004 згідно довідки № 002/01-16 від 25.04.2025 та період роботи у «Банківська дитяча музична школа» комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу Малобілозерської сільської ради. У спірному рішенні відповідач зазначає, що заклади в яких працював позивач у спірні періоди є закладами сфери культури, у яких посада викладача не передбачена.

Позивач вважає, що рішення відповідачів про відмову у виплаті грошової допомоги, згідно з п.7.1 розділу XV Закону №1058 є протиправними, порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Спірні правовідносини виникли з приводу встановлення наявності в позивача права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Так, згідно з пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі Порядок №1191).

Відповідно до пункту 5 Порядку, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

В цьому випадку, норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону №1788-XII;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058-IV станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.06.2022 у справі № 200/854/19-а звернув увагу, що при виплаті грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV мають бути дотримані усі вищевказані умови.

Судом встановлено, що підставою відмови у спірному рішенні від 16.06.2025 №99 Головного управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо виплати позивачу грошової допомоги було те, що відповідачем не було зараховано до страхового стажу позивача, що визначає право на виплату грошової допомоги періоди роботи:

- період роботи у «Дніпрорудненська дитяча мистецька школа» комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу Дніпроруднснської міської ради з 01.09.2006 по 07.09.2020 згідно довідки №01-12 03 від 20.05.2025;

- період роботи у «Малобілозсрська дитяча музична школа» комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу Малобілозерської міської ради з 11.08.1986 по 30.10.1993, з 01.11.2002 по 31.08.2004 згідно довідки № 002/01-16 від 25.04.2025

- період роботи у «Балківська дитяча музична школа» комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу Малобілозерської сільської ради.

Оцінюючи правомірність такої відмови, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до ч.1 і 2 ст. 10 Закону України «Про освіту», невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта. Рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.

Згідно ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено "Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (Перелік № 909), яким установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років: у загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах - учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи; - у позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Разом з тим, відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963, до посад педагогічних працівників відносяться, зокрема, вчителі, викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя, асистент вчителя-реабілітолога, старший викладач вищого навчального закладу I і II рівня акредитації, майстер виробничого навчання, педагог професійного навчання, старший вихователь, вихователь, асистент вихователя, соціальний педагог по роботі з дітьми з інвалідністю, логопед закладу охорони здоров`я та соціального забезпечення, методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, керівник гуртка, секції, студії, інших форм гурткової роботи; концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, екскурсовод, інструктор з туризму закладів освіти; старший вожатий, вожатий, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізкультури, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру, старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) у позашкільних закладах; старший майстер у професійно-технічному навчальному закладі, перекладач-дактилолог; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму у закладах освіти для громадян, які потребують соціальної допомоги і реабілітації.

Згідно з приміткою 2 до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відповідно до примітки 3 до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01.01.1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Приміткою 3 до Переліку № 909 вказано, що при призначенні пенсії за вислугу років зазначеним у цьому переліку особам допускається підсумовування стажу за періоди їх роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.

Судом досліджено трудову книжку позивача НОМЕР_1 від 03.09.1985 позивача (зворотна сторона а.с. 10-17), у якій наявні трудові записи, про те, що позивач:

- 01.09.1985 прийнята на роботу в Балківську музичну школу на посаду викладача по класу баяна (запис №1);

- 11.08.1986 переведена з Балківської ДМШ в М-Білозерську ДМШ по класу баяна (запис №2);

- 11.08.1986 прийнята на роботу переведенням з Балківської ДМШ по класу баяна (запис №3);

- 30.10.1983 звільнена за власним бажанням (запис №4);

- 01.11.2002 прийнята на роботу викладачем до Малобілозерської ДМШ (запис №16);

- 31.08.2004 звільнена за власним бажанням (запис №17)

- 01.09.2006 прийнята на посаду викладача баяну до Дніпрорудненської ДМШ Василівського райвідділу культури і туризму (запис №20);

- 07.09.2020 звільнена з посади за власним бажанням (запис №26).

Крім того, згідно довідки Комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу «Дніпрорудненська дитяча мистецька школа» Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 20.05.2025 №01-12/03 вбачається, що позивач дійсно був прийнятий на посаду викладача баяну до Комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу «Дніпрорудненська дитяча музична школа» Василівської районної ради Запорізької області 01.09.2006 (наказ №76 від 01.09.2006). Також зазначено, що Комунальний спеціалізований мистецький навчальний заклад «Дніпрорудненська дитяча музична школа» Василівської районної ради Запорізької області було перейменовано у комунальний спеціалізований мистецький навчальний заклад «Дніпрорудненська дитяча мистецька школа» Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області у зв`язку із зміною власника (розпорядження Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 28.01.2021 р. №21) (а.с. 20).

Згідно довідки Комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу «Балківська дитяча музична школа» Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області від 19.05.2025 №001/01-16 вбачається, що позивач 01.09.1985 дійсно був прийнятий на роботу в Балківську дитячу музичну школу на посаду викладача по класу баяна на підставі наказу № 26 від 01.09.1985. 11.08.1986 позивача було переведено з Балківської дитячої музичної школи в Малобілозерську дитячу музичну школу викладачем по класу баяна на підставі наказу № 70 «а» /3 від 24.08. 1986 (а.с. 21).

Згідно довідки Комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу «Малобілозерська дитяча музична школа» Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області від 25.04.2025 №002/01-16 вбачається, що 11.08.1986 позивача було прийнято на роботу за переведенням з Балківської дитячої музичної школи в Малобілозерську дитячу музичну школу на посаду викладача по класу баяна на підставі наказу №146 від 11.08.1986. 30.10.1993 позивач був звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП України відповідно до наказу №59 від 30.10.1993 з Малобілозерської дитячої музичної школи. 01.11.2002 позивача було прийнято на роботу в Малобілозерську дитячу музичну школу на посаду викладача на підставі наказу № 17 від 01.11.2002. 31.08.2004 позивача було звільнено за власним бажанням ст.38 КЗпП України відповідно до наказу №59 від 31.08.2004 з Малобілозерської дитячої музичної школи. Зокрема зазначено, що в 2006 році рішенням Василівської районної ради Запорізької області від 15.06.2006 №13 Малобілозерська дитяча музична школа з 28.11.2006 перейменована в Комунальний спеціалізований мистецький навчальний заклад «Малобілозерська дитяча музична школа» Василівської районної ради Запорізької області. В 2021 році рішенням Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області №4 від 21.01.2021 Комунальний спеціалізований мистецький навчальний заклад «Малобілозерська дитяча музична школа» Василівської районної ради Запорізької області перейменовано на Комунальний спеціалізований мистецький навчальний заклад «Малобілозерська дитяча музична школа» Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області (а.с. 22 зворотна сторона а.с. 22).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №876/5312/17 викладено правову позицію, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років.

В постанові від 20.02.2019 по справі №462/5636/16-а Верховний Суд зазначив: «…Водночас, згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 876/5312/17, викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909…» .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірні періоди роботи позивача, а саме: у «Дніпрорудненська дитяча мистецька школа» комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу Дніпроруднснської міської ради з 01.09.2006 по 07.09.2020, у «Малобілозсрська дитяча музична школа» комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу Малобілозерської міської ради з 11.08.1986 по 30.10.1993, з 01.11.2002 по 31.08.2004, у «Банківська дитяча музична школа» комунального спеціалізованого мистецького навчального закладу Малобілозерської сільської ради з 01.09.1985 по 11.08.1986, має бути зарахований до спеціального стажу який дає право на призначення пенсії за вислугу років, а отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 16.06.2025 №99 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо клопотання представника відповідача щодо залучення у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області суд зазначає наступне.

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1, у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У зв`язку із чинністю вказаної норми Порядку № 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу грошової допомоги згідно з п.7.1 розділу XV Закону №1058.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Отже, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу грошової допомоги згідно з п.7.1 розділу XV Закону №1058 були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Закарпатській області (як органу Пенсійного фонду України, яким прийнято рішення від 16.06.2025 №99 про відмову у призначенні позивачу грошової допомоги згідно з п.7.1 розділу XV Закону №1058), проте обов`язок виплати пенсії, залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Запорізькій області.

За приписамист.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.

Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.

Таким чином, для захисту прав і інтересів позивача відповідача слід зобов`язати зарахувати до спеціального стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років період роботи з 21.06.1984 по 31.08.1985, 01.09.1985 по 11.08.1986, з 11.08.1986 по 30.10.1993, з 01.11.2002 по 31.08.2004, з 01.09.2006 по 07.09.2020, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03.09.1985 як особі, яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», працювала в закладах та установах державної, або комунальної форми власності на посадах, роботах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е-ж» статті 55 ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та повторно розглянути заяву позивача від 09.06.2025 про призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно з п.7.1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV з урахуванням висновків суду.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи з`ясовані обставини, досліджені матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 16.06.2025 №99 про відмову у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно з п.7.1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років період роботи з 21.06.1984 по 31.08.1985, 01.09.1985 по 11.08.1986, з 11.08.1986 по 30.10.1993, з 01.11.2002 по 31.08.2004, з 01.09.2006 по 07.09.2020, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03.09.1985 як особі, яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», працювала в закладах та установах державної, або комунальної форми власності на посадах, роботах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е-ж» статті 55 ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та повторно розглянути заяву позивача від 09.06.2025 про призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно з п.7.1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова