Справа № 620/1056/25
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1056/25 Суддя (судді) першої інстанції: Оксана ТИХОНЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Штульман І.В.

суддів: Кобаля М.І.,

Черпака Ю.К.,-

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шолох Ольга Володимирівна, через підсистему "Електронний суд", звернулася в Київський окружний адміністративний суд з адміністративним позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №61 від 26 липня 2024 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 01 січня 1985 року по 01 листопада 1988 року, здійснити перерахунок та виплату пенсії з дати звернення - 18 липня 2024 року, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №61 від 26 липня 2024 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі з 01 січня 1985 року по 01 листопада 1988 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 18 липня 2024 року з урахуванням раніше виплачених сум. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що записи у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 , зокрема, в період з 01 січня 1985 року по 01 листопада 1988 року повністю підтверджують працю ОСОБА_1 в колгоспі трактористом та містяться дані про відпрацьовані вихододні та встановлені мінімуми трудоднів за вказані роки, а тому вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. Також, суд першої інстанції зазначає, що відсутність інших документів або неточності в документах на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу, а відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в зарахуванні спірного стажу порушує принцип рівності особи перед законом.

Не погоджуючись з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі - апелянт) звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове про відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу позивачем до суду апеляційної інстанції не подано.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом частини першої статті 309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 КАС України, у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним.

З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та з 16 квітня 2024 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач 18 липня 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою та відповідними документами про перерахунок пенсії.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії №61 від 26 липня 2024 року.

Підставою для відмови в перерахунку пенсії слугувало те, що до страхового стажу згідно довідки №382-11 від 10 липня 2024 року, виданої КУ "Чернігівський районний трудовий архів", не можливо зарахувати період роботи в колгоспі з 01 липня 1979 року по 15 липня 1988 року, оскільки прізвище та ім`я не відповідає паспортним даним. Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило позивача про прийняте рішення.

Не погодившись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у призначенні пенсії, представник позивача звернулася в суд з цим позовом за захистом порушених прав та свобод свого довірителя.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що саме цей Закон регулює відносини між суб`єктами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк) протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфіковано обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 58 років 6 місяців - які народилися з 01 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Статтею 40 Закону №1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв роботи.

Згідно зі статтею 41 Закону №1058-IV, до заробітної плати для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися страхові внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 44 Закону №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2018 року по справі №358/1179/17.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеного Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом першої інстанції встановлено, і це є правильним, що позивачу ОСОБА_1 в колгоспі була видана трудова книжка колгоспника № НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 5 "Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників", затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 "Про трудові книжки колгоспників", у трудову книжку колгоспника вносяться, зокрема, відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження і заохочення. При цьому відповідно до пункту13 "Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників" відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову правління колгоспу, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа, за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Позивачу ОСОБА_1 не зараховано до страхового стажу період 01 липня 1979 року по 15 липня 1988 року.

Відповідно до пункту 5 "Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників", затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 "Про трудові книжки колгоспників", у трудову книжку колгоспника вносяться, зокрема, відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження і заохочення.

Згідно пункту 13 "Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників", відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову правління колгоспу, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 , зокрема, в період з 01 січня 1985 року по 01 листопада 1988 року працював в колгоспі трактористом, в якій містяться дані про відпрацьовані трудодні та встановлені мінімуми вихододнів за вказані роки.

Судом першої інстанції встановлено, і це є правильним, що вказані записи в повній мірі підтверджують період роботи позивача з 01 січня 1985 року по 01 листопада 1988 року, а тому вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відсутність інших документів або неточності в документах на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу, а відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в зарахуванні спірного стажу порушує принцип рівності особи перед законом.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17 та від 06 лютого 2018 року по справі №677/277/17.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що період роботи з 01 січня 1985 року по 01 листопада 1988 року, який не був зарахований до стажу позивача, підтверджуються записами його трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 .

Проаналізувавши норми права та дослідивши матеріали справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що суд першої інстанції, з врахуванням принципу верховенства права, обрав належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, задовольнивши позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №61 від 26 липня 2024 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі з 01 січня 1985 року по 01 листопада 1988 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 18 липня 2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо посилання відповідача на втручання судом першої інстанції в діяльність територіального управління Пенсійного фонду України, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що в даному випадку судом першої інстанції правомірно захищено порушені права позивача ОСОБА_1 та, з метою уникнення в подальшому протиправних дій відповідача та подання нових позовів, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вчинити дії щодо зарахування спірного стажу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 прийнято у відповідності до вимог законодавства, а доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 620/1056/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: М.І. Кобаль

Ю.К. Черпак