Справа № 240/18335/25
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/18335/25

категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення його з військового обліку;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення його з військового обліку.

В обґрунтування позовних вимог вказав на протиправність бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що полягає у невнесенні даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення його з військового обліку. Позивач зазначив, що має право на виключення його із Реєстру, відповідно до абз.6 п.6 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як особи, раніше засудженої до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого, про що свідчить тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, яке наявне в матеріалах справи.

Ухвалою суду від 25.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в даній адміністративній справі. Постановлено розгляд справу здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Житомирський РТЦК не використав своє процесуальне право на подання до суду відзиву на позов.

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини, зважає за необхідне вказати наступне.

22.02.2024 ОСОБА_1 взято на військовий облік.

Позивач вважає, що має право на виключення із військового обліку, відповідно до абз. 6 п.6 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як особа, раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого, про що свідчить тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, яке наявне в матеріалах справи.

Втім, після формування військово-облікового документу в електронній формі за допомогою мобільного застосунку "Резер +" позивачу стало відомо, що він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

04.07.2025 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 з заявою, в якій просив виключити його із Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів. Подана заява не розглянута відповідачем.

Вважаючи, протиправною бездіяльність відповідача щодо невиключення його з військового обліку, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.

Статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 № 1932-XII (далі - Закон № 1932-XII) передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 3543-ХІІ мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII).

Статтею 1 Закону № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII, від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-XII, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 2232-XII встановлено, що початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону № 2232-XII, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом № 3543-XII.

Статтею 22 Закону № 3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

При цьому, статтею 23 Закону № 3543-XII встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

У свою чергу, відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вважає протиправними дії відповідача щодо взяття його на військовий облік як військовозобов`язаного. Вважає, що підлягає виключенню із військового обліку, оскільки що раніше був засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

У ході судового розгляду справи встановлено, що позивача вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2017 по справі № 359/1982/15 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305 ч.2 ст.15, ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 11(одинадцять) років з конфіскацією майна позбавлення волі.

З урахуванням зазначених обставин, позивач вважає, що в силу п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII він підлягає виключенню з військового обліку як громадян України, який був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

У той час, починаючи з 18.05.2024, п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII діє в редакції Закону України від 11.04.2024 № 3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який має наступний зміст:

"Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку".

Позивач обґрунтовує своє право на виключення з військового обліку наявністю у нього обвинувального вироку винесеного на підставі ч.2 ст.15, ч. 3 ст. 305, ч.3 ст.307 КК України.

Приймаючи вирок, суд дійшов висновку, що скоєний позивачем злочин відноситься до тяжких.

Крім того, з прийняттям Закону України від 11.04.2024 № 3633-IX виключено таку підставу виключення з військового обліку для громадян України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, з огляду на що поновлення позивача на військовому обліку є правомірним.

Інші підстави виключення з військового обліку станом на дату взяття позивача на військовий облік 22.02.2024 у позивача були відсутні, а тому на підставі викладеного, позивач був правомірно взятий на військовий облік як військовозобов`язаний.

Доводи позивача не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході розгляду справи та не спростовують встановлені обставини справи, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд надав оцінку тим обставинам справи, доводам та поясненням сторін, які є вирішальними для правильного вирішення спору та впливають на висновки суду щодо прав та обов`язків учасників правовідносин.

Інші доводи не мають істотного значення для вирішення справи по суті, не підлягають окремому аналізу в тексті цього судового рішення, оскільки вони не спростовують встановлених судом обставин, не впливають на правову кваліфікацію дій відповідача і не змінюють висновків суду.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їхньому безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їхньої переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат підлягає розгляду відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241 246, 257 262 КАС України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 24 листопада 2025 р.

24.11.25