Справа № 160/26601/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
за участі секретаря судового засідання Лінчук С.В.,
за участі: представника позивача: представника відповідача: Погребняк Г.О. Дідківської С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА ГРУПА «ТНП» в особі представника Федоренко Олесі Анатоліївни до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
ВСТАНОВИВ:
17.09.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 16.09.2025 року через систему Електронний суд позовна заява товариства з обмежено відповідальністю ТОРГОВА ГРУПА ТНП в особі представника Федоренко Олесі Анатоліївни до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій представник позивача просить суд:
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2025 року, зазначена вище справа була розподілена та 18.09.2025 року передана судді Пруднику С.В.
У судове засідання 12.11.2025 року прибули представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, наведені у письмовому відзиві на позов.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що зв`язку з включенням до плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2025 рік товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА ГРУПА «ТНП», на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 27.01.2025 року №626-п було призначено та проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ТГ «ТНП» за період діяльності з 01.01.2018 року 30.09.2024 року загальною тривалістю 20 робочих днів, а саме з 27.02.2025 по 09.04.2025 року. Так, згідно наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 25.03.2025 року №2006-п строк проведення перевірки було продовжено з 27.03.2025 року на 10 робочих днів.
За результатами вказаної перевірки було складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ТГ «ТНП» №1752/04-36-07- 02/40861807 від 16.04.2025 року (далі акт перевірки).
Відповідно до п. 2 висновку акту перевірки, документальною плановою перевіркою ТОВ «ТГ «ТНП» встановлено порушення п. 198.1 п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від`ємного значення ПДВ за вересень 2024 року, що зараховується до складу наступного звітного періоду у сумі 8555801 грн. А саме:
1) по взаємовідносинах з ТОВ «МАЙРІН» на суму 375916, 22 грн., в тч.:
- за квітень 2023 року 295489 грн.
2) по взаємовідносинах з ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва ТОВ «ЕЛЕКТРПМЕНТ») на суму 8179884 грн., в т.ч :
- за вересень 2023 р. на суму 1178254 грн.
- за жовтень 2023 року на суму 2527022 грн.,
- за листопад 2023 року - на суму 1054914 грн,
- за грудень 2023 року на суму 1662570 грн.,
- за лютий 2024 року на суму 1757124 грн.
Також у податковому повідомленні-рішенні зазначено наступне: «Обґрунтовані підстави для визначення зменшення суми від`ємного значення з податку на додану вартість (стислий зміст щодо виявлених перевіркою порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства): обставини вчинених правопорушень, які відображені в акті перевірки, а також встановлені при розгляді наданих платником податків відповідно до підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 та пункту 86.7 статті 86 розділу І Податкового кодексу України письмових пояснень та їх документального підтвердження (зокрема щодо обставин, які стосуються події правопорушення та вжитих платником податків заходів щодо дотримання правил та норм законодавства, з посиланням на документи та інші фактичні дані, що підтверджують вказані обставини): порушення п.198.1, п.198.2 та п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) в частині заниження податкових зобов`язань, що призвело до завищення від`ємного значення з ПДВ у сумі 8 555 801 грн.; період фінансово-господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено ці порушення: вересень 2024 року; інформація щодо надання або ненадання платником податків заперечень, письмових пояснень та додаткових документів, зокрема щодо обставин виявлених порушень, наданої платником податків інформації, яка спростовує наявність його вини, наявності пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до Податкового кодексу України: Підприємством заперечення до акту від 16.04.2025 №1752/04-36-07-02/40861807 до ГУ ДПС у Дніпропетровській області - не надавало; інформація щодо наявності обставин, які відповідно до Податкового кодексу України пом`якшують, обтяжують або звільняють від фінансової відповідальності (у разі наявності) Підприємству вручено запит від 02.04.2025 №4 щодо його вини, наявності пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до Податкового кодексу України. Підприємством не надано обґрунтовану відповідь, додаткові документи та докази, що свідчили б про неумисність вчинених податкових правопорушень підприємством».
Вважаючи спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та безпідставним, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам по суті, суд виходить з того, що згідно із ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі Закон № 996-ХIV) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
За змістом частин першої та другої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.
Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України встановлено, що базою оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Згідно пп.14.1.181 п. 14.1 ст.14 ПК України, податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.
Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Пунктом 198.2 ст.198 ПК України, передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПКУ, протягом такого звітного періоду.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПКУ.
Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
При цьому, відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН) та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що у підприємства є право на включення до податкового кредиту сплачених сум ПДВ іншому платнику податку за умови проведення реальної господарської операції (право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання товарів чи послуг) та наявності первинних документів, які підтверджують її проведення. Тобто, податковий кредит у платників податків виникає внаслідок здійснення реальної операції, а податкова накладна складається для її документального підтвердження.
За змістом наведених норм закону право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять придбання товарів/послуг, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають його цілям господарської діяльності, підтвердження обліковими, розрахунковими документами, та наявність податкової накладної.
За п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затверджено наказом Міністерства фінансів України № 246 від 20.10.1999р. (із змінами та доповненнями), запаси визнаються активом, якщо існує імовірність того, що підприємство отримає в майбутньому економічні вигоди, пов`язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.
Відповідно до п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затв. наказом Міністерства фінансів України № 20 від 31.01.2000р. (із змінами та доповненнями), зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигід у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
Пунктом 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затв. наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999р. (із змінами та доповненнями) визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затверджено наказом Міністерства фінансів України № 73 від 07.02.2013р. (із змінами та доповненнями), фінансова звітність повинна бути достовірною (правдивою). Інформація, наведена у фінансовій звітності, є достовірною (правдивою), якщо вона не містить помилок та перекручень, які здатні вплинути на рішення користувачів звітності.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Згідно частини 1 статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (видаткові накладні, акти виконаних робіт та інші).
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені (п.5 ст.9 Закону № 996).
Згідно пп. 2.1 та пп. 2.4 статті 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за №168/704 (далі за текстом - Положення № 88), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
За п.2.5 Положення № 88, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Отже, первинні документи, зокрема видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), рахунки на оплату тощо оформлені відповідно до вимог, встановлених Законом № 996 та Положенням № 88 є підставою для включення даних по проведеним господарським операціям до бухгалтерського та податкового обліку платника податку.
За статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції, для цілей визначення податкового кредиту та об`єкту оподаткування податку на прибуток, мають бути фактично здійсненими, а також підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Так, у даному випадку суд вважає, що господарські операції між позивачем та ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва ТОВ ЕЛЕКТРПМЕНТ») в межах господарської діяльності Товариства є реальними, відповідають дійсному економічному змісту, так як первинними документами бухгалтерського обліку у повному обсязі підтверджується належне виконання сторонами умов договорів, а також формування Товариством податкового кредиту та витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування.
Згідно аркушу 15 акту перевірки зазначено, що позивачем було надано до перевірки: договір, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та інші документи по взаємовідносинах з ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва ТОВ «ЕЛЕКТРПМЕНТ»).
Так, відповідно до п. 1.1 Договору № ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023 року, укладеного між ТОВ «ЛАЙНЕГ» , в особі директора Осіпчук Вікторії Василівни та ТОВ «ТГ «ТНП», в особі директора Федоренко Олесі Анатоліївни , «в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов`язується прийняти та оплатити товар».
Відповідно до п. 1.2 Договору, Загальна кількість товару, асортимент, одиниці виміру товару та ціна товару визначаються Сторонами у видаткових накладних, що додатками до цього договору. Згідно п.1.3, Умови цього Договору викладені Сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" (8 редакції 2010 року), які застосовуються з урахуванням особливостей, що випливають із умов цього Договору. 1.4. Базис поставки за цим Договором - EXW - склад Продавця, Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, масив 11, № 5.
На думку суду, що відображені в акті перевірки твердження щодо неможливості здійснення позивачем реальних господарських операцій з ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва ТОВ «ЕЛЕКТРПМЕНТ») є припущеннями податкового органу, суперечать фактичним обставинам та податковому законодавству.
Наступним для підтвердження реальності господарських операцій позивач до позовної заяви долучив копію Договору № ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023 року між ТОВ «ТГ «ТНП» та ТОВ «ЛАЙНЕГ», копії видаткових накладних у кількості 43 шт. за вересень 2023 року-лютий 2024 року та акти приймання-передачі товару у кількості 43 шт. за період вересень 2023-лютий 2024 р., які підтверджують факт передачі товарів (матеріальних цінностей) від продавця (постачальника) до покупця (одержувача).
Згідно тексту акту перевірки, на виконання умов даного Договору, до податкової перевірки було долучено видаткові накладні за період вересень 2023 лютий 2024 рр.
Пунктом 14.1.231 ст.14 ПК України «розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому».
З аналізу Договору, видаткових накладних, актів приймання передачі товару, вбачається, що позивачем було придбано такі товари, як посуд столовий зі скла, з фарфору, кухонні вироби, форми для запікання, та інше кухонне приладдя тощо.
Таким чином, укладення позивачем господарських договорів з придбання зокрема кухонного посуду, дозволяє позивачу отримувати економічний ефект у вигляді приросту активів від реалізації останнього.
Наступним для підтвердження реальності господарських операцій позивач до позовної заяви долучив копії видаткових накладних, а саме: №2 від 13 вересня 2023 року, №3 від 14 вересня 2023 року, №4 від 15 вересня 2023 року, №5 від 28 вересня 2023 року, №6 від 28 вересня 2023 року, №7 від 29 вересня 2023 року, №8 від 11 жовтня 2023 року, №9 від 12 жовтня 2023 року, №12 від 12 жовтня 2023 року, №10 від 13 жовтня 2023 року, №18 від 25 жовтня 2023 року, №17 від 25 жовтня 2023 року, №20 від 30 жовтня 2023 року, №19 від 30 жовтня 2023 року, №23 від 31 жовтня 2023 року, №22 від 31 жовтня 2023 року, №24 від 7 листопада 2023 року, №28 від 8 листопада 2023 року, №26 від 8 листопада 2023 року, №25 від 8 листопада 2023 року, №27 від 9 листопада 2023 року, №31 від 9 листопада 2023 року, №29 від 10 листопада 2023 року, №36 від 26 грудня 2023 року, №41 від 26 грудня 2023 року, №35 від 26 грудня 2023 року, №37 від 27 грудня 2023 року, №43 від 27 грудня 2023 року, №38 від 28 грудня 2023 року, №42 від 28 грудня 2023 року, №51 від 29 грудня 2023 року, №40 від 29 грудня 2023 року, №9 від 5 лютого 2024 року, №8 від 5 лютого 2024 року, №10 від 5 лютого 2024 року, №13 від 5 лютого 2024 року, №11 від 5 лютого 2024 року, №12 від 5 лютого 2024 року, №18 від 27 лютого 2024 року, №16 від 27 лютого 2024 року, №17 від 27 лютого 2024 року, №22 від 28 лютого 2024 року, №21 від 28 лютого 2024 року.
Також для підтвердження реальності господарських операцій позивач до позовної заяви долучив наступних актів приймання передачі товару, а саме: №13/09/23/1 від 13 вересня 2023 року, №14/09/23/1 від 14 вересня 2023 року, №15/09/23/1 від 15 вересня 2023 року, №28/09/23/1 від 28 вересня 2023 року, №28/09/23/2 від 28 вересня 2023 року, №29/09/23/1 від 29 вересня 2023 року, №11/10/23/1 від 11 жовтня 2023 року, №12/10/23/1 від 12 жовтня 2023 року, №12/10/23/2 від 12 жовтня 2023 року, №13/10/23/1 від 13 жовтня 2023 року, №25/10/23/1 від 25 жовтня 2023 року, №25/10/23/2 від 25 жовтня 2023 року, №30/10/23/2 від 30 жовтня 2023 року, №30/10/23/1 від 30 жовтня 2023 року, №31/10/23/2 від 31 жовтня 2023 року, №31/10/23/1 від 31 жовтня 2023 року, №07/11/23/1 від 7 листопада 2023 року, №08/11/23/3 від 8 листопада 2023 року, №08/11/23/2 від 8 листопада 2023 року, №08/11/23/1 від 8 листопада 2023 року, №09/11/23/1 від 9 листопада 2023 року, №09/11/23/2 від 9 листопада 2023 року, №10/11/23/1 від 10 листопада 2023 року, №26/12/23/2 від 26 грудня 2023 року, №26/12/23/3 від 26 грудня 2023 року, №26/12/23/1 від 26 грудня 2023 року, №27/12/23/1 від 27 грудня 2023 року, №27/12/23/2 від 27 грудня 2023 року, №28/12/23/1 від 28 грудня 2023 року, №28/12/23/2 від 28 грудня 2023 року, №29/12/23/1 від 29 грудня 2023 року, №29/12/23/2 від 29 грудня 2023 року, №05/02/24/2 від 5 лютого 2024 року, №05/02/24/1 від 5 лютого 2024 року, №05/02/24/3 від 5 лютого 2024 року, №05/02/24/6 від 5 лютого 2024 року, №05/02/24/4 від 5 лютого 2024 року, №05/02/24/5 від 5 лютого 2024 року, №27/02/24/3 від 27 лютого 2024 року, №27/02/24/1 від 27 лютого 2024 року, №27/02/24/2 від 27 лютого 2024 року, №28/02/24/1 від 28 лютого 2024 року, №28/02/24/2 від 28 лютого 2024 року.
Таким чином, ТОВ «ТГ «ТНП» було придбано та поставлено продукцію від ТОВ «ЛАЙНЕГ» за Договором № ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023 року на загальну суму 49079307,76 грн.
Щодо підтвердження факту перевезення ТМЦ від постачальника до покупця на виконання вищевказаного Договору № ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023 року.
Так, між ТОВ «ТГ «ТНП» та ТОВ «Грандтранссервіс» було укладено Договір №01082022/2 від 01 серпня 2022 року про перевезення вантажів автомобільним транспортом.
Відповідно до п.1.1 Договору №01082022/2 від 01 серпня 2022 року, замовник доручає, а Перевізник бере на себе зобов`язання виконати перевезення вантажу Замовника автомобільним транспортом Виконавця.
Згідно положень п. 3.1 Договору, Замовник зобов`язується оплатити послуги Виконавця в розмірі узгодженому в заявках, які є невід`ємною частиною даного договору. Оплата здійснюється в національній валюті України (гривні) після прибуття вантажу до місця призначення шляхом безготівкового перерахування на розрахунковий рахунок, вказаний Виконавцем. Згідно п. 3.3 Договору, Послуги вважаються виконаними після підписання акту виконаних робіт та отримання Замовником підтверджуючих документів (акт виконаних робіт, податкова накладна).
За умовами п. 1.1 Договору, Замовник доручає, а Перевізник бере на себе зобов`язання виконати перевезення вантажу Замовника автомобільним транспортом Виконавця. Згідно п. 3.1 Договору, Замовник зобов`язується оплатити послуги Виконавця в розмірі узгодженому в заявках, які є невід`ємною частиною даного договору. Оплата здійснюється в національній валюті України (гривні) після прибуття вантажу до місця призначення шляхом безготівкового перерахування на розрахунковий рахунок, вказаний Виконавцем.
Згідно п.3.3. Послуги вважаються виконаними після підписання акту виконаних робіт та отримання Замовником підтверджуючих документів (акт виконаних робіт).
Наступним для підтвердження реальності господарських операцій позивач до позовної заяви долучив копії заявок від ТОВ «ТГ «ТНП» до ТОВ «Грандтранссервіс» на перевезення вантажу автомобільним транспортом у кількості 4 шт. а також копії заявок від ТОВ «ТГ «ТНП» до ТОВ «ТРАНС-ТАУН» на перевезення вантажу автомобільним транспортом у кількості 18 шт.
Наступним для підтвердження реальності господарських операцій позивач до позовної заяви долучив копії підписаних товарно-транспортних накладних форми № 1-ТН, затвердженої додатком 7 до Правил Перевезень вантажів автомобільним транспортом № 363, за період вересень 2023-лютий 2024 рр. у кількості 23 шт, А саме, надаємо копії товарно-транспортних накладних: від 13.09.2023 року №1309, від 14.09.2023 року №1409/1, від 15.09.2023 року №1509, від 28.09.2023 року №2809, від 29.09.2023 року №2909, від 11.10.2023 року №ТР 1110, від 12.10.2023 року №ТР 1210, від 13.10.2023 року №ТР 1310, від 25.10.2023 року №ТР 2510, від 30.10.2023 року №ТР 3010, від 31.10.2023 року №ТР 3110, від 07.11.2023 року №ТР 0711, від 08.11.2023 року №ТР 0811, від 08.11.2023 року №ТР 0911, від 09.11.2023 року №ТР 1011, від 26.12.2023 року №ТР 2612, від 27.12.2023 року №ТР 2712, від 28.12.2023 року №ТР 2812, від 29.12.2023 року №ТР 2912, від 05.02.2024 року №ТР 0502/1, від 05.02.2024 року №ТР 0502/2, від 27.02.2024 року №ТР 2702, від 28.02.2024 року №ТР 2802.
Зазначені товарно-транспортні накладні містять вичерпну інформацію про перевезення вантажу від постачальника до покупця на виконання вищевказаного Договору № ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023 року, в тому числі відомості про вантажовідправника, автомобільного перевізника, вантажоодержувача, відомості про водія, транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), пункти завантаження і розвантаження тощо.
Отже, уданому випадку суд вважає, що вищевказані первинні документи підтверджують належним чином факт господарських операцій з постачання ТМЦ від постачальника ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва - ТОВ ЕЛЕКТРПМЕНТ) до покупця - ТОВ «ТГ «ТНП», що не спростовується податковим органом.
Твердження податкового органу на арк. 28 акту перевірки про те, що «в товарно-транспортних накладних пункт навантаження зазначено: «Одеська обл., Овідіопольський р-н, Таїровська селищна рада, масив 11, №5», що суперечить даним вантажно-митних декларацій, ТОВ «ЛАЙНЕГ», в яких місце поставки зазначено «UAChernivtsi» не може прийматись судом до уваги та ніяк не спростовує реальність господарських операцій з постачання товару за Договором № ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023 року.
Так, податковим органом не заперечується факт ввезення ТОВ «ЛАЙНЕГ» товару на митну територію України. При цьому, місце поставки, яке зазначене в митних деклараціях ТОВ «ЛАЙНЕГ» не має відповідати даним пункту навантаження в товарно-транспортних накладних. Митна декларація фіксує поставку імпортного товару на митну територію, а ТТН подальше переміщення вже розмитненого товару до покупця. Позивач як покупець товару, здійснив оплату послуг перевезення ТМЦ зі складу свого постачальника, який заходився в Одеській області, що ніяк не спростовує реальність господарської операції.
Відповідач не наводить жодного законодавчого обґрунтування, яке б встановлювало обов`язок, щоб місце навантаження у ТТН обов`язково збігалося з місцем поставки у ВМД.
Також суд вважає за необхідне звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 04.07.2018 у справі №908/733/16, в якій зазначено: «При цьому, колегія суддів зазначає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію (в первинних документах), зокрема відсутність зазначення посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, за наявності на документі підпису матеріально-відповідальної особи, завіреного печаткою покупця (у даному випадку печаткою покупця, на якій зазначено конкретні адреси місць поставки товару, що дає змогу ідентифікувати особу, яка приймала товар), а також за наявності на первинних документах відомостей про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо, не є підставою для визнання господарської операції такою, що не відбулась, за умови, що достовірність здійснення господарських операцій за такими первинними документами підтверджена іншими належними доказами у справі, зокрема доказами, які свідчать про відображення здійснення спірних господарських операцій з поставки та отримання товару в податковому обліку господарських товариств».
Вищевикладені обставини вказують на безпідставність тверджень ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо наявності помилок у товарно-транспортних накладних, та як наслідок порушення порядку оформлення первинних бухгалтерських документів.
Крім того, суд зазначає, що оплата поставленого товару за Договором № ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023 року підтверджується копіями рахунків на оплату від ТОВ «ЛАЙНЕГ» за товар за Договором № ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023 року у кількості 6 шт.
Позивачем було в повному обсязі здійснено оплату поставленого товару за Договором № ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023 року на загальну суму 49079307,76 грн, що підтверджується квитанціями про оплату. А саме, в матеріалах справи міститься копія квитанції від 07.02.2024 року на суму 500000 гривень (п`ятсот тисяч гривень) з призначенням платежу «Сплата за посуд зг. дог. №ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023р., в т. ч. ПДВ», а також копії платіжних доручень №1124 від 20.01.2025 року на суму 7000000,00 грн., №1125 від 20.01.2025 року на суму 7000000,00 грн, №1126 від 20.01.2025 року на суму 7000000,00 грн, №1127 від 20.01.2025 року на суму 7000000,00 грн, №1178 від 20.01.2025 року на суму 7000000,00грн, №1179 від 21.01.2025 року на суму 10000000,00 грн, №1181 віл 21.01.2025 року на суму 3579307,76 грн (згідно договору про відступлення права вимоги №01/29032024 від 29 березня 2024 року). А також надаються копії двох листів від ТОВ «ТГ «ТНП» щодо уточнення призначення платежу.
Таким чином, позивачем здійснено повний розрахунок за поставлений товар згідно умов Договору №ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023р, а також умов Договору про відступлення права вимоги №01/29032024 від 29 березня 2024 року.
Актом перевірки підтверджено (аркуш 27), що суми ПДВ за вказаними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, які відповідають даним додатку 1 до податкової декларації з ПДВ та даним декларації ПДВ за вересень 2024 року відповідно. Податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Згідно акту перевірки, суми ПДВ включено до складу податкового кредиту та відображено в податкових деклараціях з податку на додану вартість всього у сумі 8179884 грн., в т.ч.:
- за вересень 2023 р. на суму 1178254 грн.,
- за жовтень 2023 року на суму 2527022 грн.,
- За листопад 2023 року - на суму 1054914 грн,
- за грудень 2023 року на суму 1662570 грн.,
- за лютий 2024 року на суму 1757124 грн.
Також податковим органом підтверджено в акті перевірки, що станом на 30.09.2024 року по бухгалтерському рахунку 63 «Розрахунки з постачальниками» по розрахунках з ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва ТОВ «ЕЛЕКТРПМЕНТ») заборгованість відсутня.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Таким чином, з фактом реєстрації контрагентом (продавцем товарів/послуг) податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, у позивача виникло законне право на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту.
Згідно аркушу 7-9 Акту перевірки зазначено, що позивачем було надано до перевірки: договір, акти наданих послуг та інші документи по взаємовідносинах з ТОВ «МАЙРІН».
Так, відповідно до п. 1.1 Договору № МА-0916/01 від 01.09.2022 року, укладеного між ТОВ «МАЙРІН» , в особі директора Клімової К.В. та ТОВ «ТГ «ТНП», в особі директора Круглова В.О., «в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти у свою власність та оплатити Товар, що наводиться у накладних. У разі необхідності, по домовленості Сторін складаються специфікації до цього Договору які підписуються та скріплюються печатками обох сторін та є невід`ємною частиною цього Договору».
Відповідно до п. 2.1, 2.2 Договору, Передача товару у власність Покупця здійснюється Продавцем на умовах післяоплати або з моменту підписання Специфікації. Факт передачі Товару у власність Покупця оформляється Сторонами шляхом підписання видаткової накладної, яка підписується обома Сторонами у момент передачі-приймання Товару. Покупець несе ризик випадкової загибелі (або пошкодження) Товару лише з моменту підписання Сторонами видаткової накладної.
Згідно п.2.3 Моментом переходу права власності на Товар від Продавця до Покупця вважається дата підписання обома Сторонами видаткової накладної.
Згідно положень п. 3.1-3.2 Договору, Загальна вартість Товару за цим Договором визначається у видаткових накладних. Оплата ціни (вартості) Товару здійснюється покупцем в національній валюті України безготівково шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Продавця.
Суд вважає, що відображені в акті перевірки твердження щодо неможливості здійснення позивачем реальних господарських операцій з ТОВ «МАЙРІН») є припущеннями податкового органу, суперечать фактичним обставинам та податковому законодавству.
Наступним для підтвердження реальності господарських операцій позивач до позовної заяви долучив: копію Договору № МА-0916/01 від 01.09.2022 року між ТОВ «ТГ «ТНП» та ТОВ «МАЙРІН», копії видаткових накладних, а саме № МА-0916/01 від 16 вересня 2022 року та №МА-0410/02 від 10 квітня 2023 року, а також копію актів приймання-передачі товару №16/09/22/21 від 16 вересня 2022 року та №10/04/23/1 від 10 квітня 2023 року, які підтверджують факт передачі товарів (матеріальних цінностей) від продавця (постачальника) до покупця (одержувача).
Згідно тексту акту перевірки, на виконання умов даного Договору, до податкової перевірки долучались вищевказані видаткові накладні та акти приймання-передачі товару.
Так, пунктом 14.1.231 ст.14 ПК України «розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому».
З аналізу Договору, видаткових накладних, актів приймання передачі товару, вбачається, що Позивачем було придбано такі товари, як плівка ПВХ, посуд столовий зі скла, з фарфору, кухонні вироби з алюмінію тощо.
Таким чином, укладення позивачем господарських договорів з придбання зокрема кухонного посуду, плівки ПВХ дозволяє позивачу отримувати економічний ефект у вигляді приросту активів від реалізації останнього.
Таким чином, ТОВ «ТГ «ТНП» було придбано та поставлено продукцію від ТОВ «МАЙРІН» за Договором № МА-0916/01 від 01.09.2022 року на загальну суму 2 255 497,31 грн.
Наступним для підтвердження реальності господарських операцій позивач до позовної заяви долучив копії двох заявок від ТОВ «ТГ «ТНП» до ТОВ «ТРАНС-ТАУН» на перевезення вантажу автомобільним транспортом, а саме, копія заявки №16092022_1 від 16 вересня 2022 року та №10042023_1 від 10 квітня 2023 року.
Наступним для підтвердження реальності господарських операцій позивач до позовної заяви долучив копії підписаних товарно-транспортних накладних форми № 1-ТН, затвердженої додатком 7 до Правил Перевезень вантажів автомобільним транспортом № 363, за період за вересень 2022 року та квітень 2023 року у кількості 2 шт. А саме, позивач до позовної заяви долучив копії товарно-транспортних накладних № 16092022_1 від 16 вересня 2022 року та №10042023_1 від 10 квітня 2023 року.
Зазначені товарно-транспортні накладні містять вичерпну інформацію про перевезення вантажу від постачальника до покупця на виконання вищевказаного Договору № МА-0916/01 від 01.09.2022 року, в тому числі відомості про вантажовідправника, автомобільного перевізника, вантажоодержувача, відомості про водія, транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), пункти завантаження і розвантаження тощо.
Щодо підтвердження належної оплати послуг з перевезення ТМЦ від постачальника до покупця на виконання вищевказаного Договору №МА-0916/01 від 01.09.2022 року.
Наступним для підтвердження реальності господарських операцій позивач до позовної заяви долучив копії рахунків на оплату послуг з перевезення, а саме, копію рахунку №201 від 16 вересня 2022 року, а також копію рахунку №279 від 10 квітня 2023 року на загальну суму 8000,00 грн.
Позивачем надано докази оплати послуг з перевезення на користь ТОВ «ТРАНС-ТАУН» загальну суму 908000,00 грн (дев`ятсот вісім тисяч гривень) 00 коп., що включають в себе повну оплату послуг з перевезення ТМЦ, що були придбані Позивачем як у ТОВ «ЛАЙНЕГ», так і у ТОВ «МАЙРІН». Опис платіжних інструкцій на оплату вказаних транспортних послуг детально наведений у розділі 4.1 позовної заяви.
Отже, вищевказані докази підтверджують належним чином факт господарських операцій з постачання ТМЦ від постачальника ТОВ «МАЙРІН» до покупця - ТОВ «ТГ «ТНП», що не спростовується податковим органом.
Щодо підтвердження оплата поставленого товару за Договором №МА-0916/01 від 01.09.2022 року на користь ТОВ «МАЙРІН».
Наступним для підтвердження реальності господарських операцій позивач до позовної заяви долучив копії рахунків-фактур від ТОВ «МАЙРІН», а саме: № МА-0916/01 від 16 вересня 2022 р. на суму 482 566.08 грн., а також №МА-0410/01 від 10 квітня 2023 р. на суму 1 772 931,23 грн.
Позивачем було в повному обсязі здійснено оплату поставленого товару за Договором № МА-0916/01 від 01.09.2022 року на загальну суму 2255497,31 грн, що підтверджується квитанціями про оплату. А саме, позивач до позовної заяви долучив копії платіжних інструкцій №3103 від 08.03.2024 року на суму 482 566.08 грн., №3949 від 13 квітня 2023 року на суму 1 772 931,23 грн.
Таким чином, позивачем здійснено повний розрахунок за поставлений товар згідно умов Договору Договором № МА-0916/01 від 01.09.2022 року, що не заперечується податковим органом (арк. 10 акту перевірки).
Наступним для підтвердження реальності господарських операцій позивач до позовної заяви долучив копії податкових накладних у кількості 2 од., складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, які слугували підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Актом перевірки підтверджено (аркуш 10), що суми ПДВ за вказаними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, які відповідають даним додатку 1 до податкової декларації з ПДВ та даним декларації ПДВ за вересень 2022 року та квітень 2023 року відповідно. Податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Також податковим органом підтверджено в акті перевірки, що станом на 30.09.2024 року по бухгалтерському рахунку 63 «Розрахунки з постачальниками» по розрахунках з ТОВ «МАЙРІН»» заборгованість відсутня.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Щодо спростування інших порушень позивача, зазначених в акті перевірки.
Твердження податкового органу в акті перевірки про те, що ТОВ «ТГ «ТНП» не надав відповідь на запит контролюючого органу та не скористався своїм правом на подання пояснень про фактичні обставини вчиненого правопорушення, спростовується наступним. Відповідачем було надано запит перевіряючих № 4 від 02.04.2025 року про надання пояснень , в якому запитувалось щодо взаємовідносин з контрагентом ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва ТОВ «ЕЛЕКТРПМЕНТ»). Даний запит був поданий контролюючим органом з порушенням податкового законодавства та містив вимогу надати письмові пояснення у строк до 03 квітня 2025 року.
Вказані первинні документи у своїй сукупності відповідають загальним вимогам, визначеним статтею 9 Закону №996-XIV, та відсутні підстави ставити під сумнів їх справжність та достовірність відображених у них даних.
Щодо висновків відповідача про нереальність господарських операцій на основі аналізу податковим органом інформаційних баз контролюючих органів та поданої звітності ТОВ «МАЙРІН» та ТОВ «ЛАЙНЕГ», суд звертає увагу на наступне.
Законодавство передбачає можливість використання податковим органом інформаційних баз контролюючих органів з метою виконання покладених на останніх функцій та завдань. Разом з тим, наявна у інформаційних базах ДПС інформація не може в розумінні процесуального закону бути доказом стосовно реальності або нереальності господарських операцій.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №804/1984/16, в якій Верховний Суд вказує на те, що контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої, та злагодженості дій між ними. Крім того, колегія суддів зазначила, що висновки про відсутність у контрагентів по ланцюгу постачання трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.
При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Відсутність у контрагентів достатніх матеріальних, трудових чи будь-яких інших ресурсів, як і наявність або відсутність таких контрагентів за юридичною адресою, чи неможливість проведення у суб`єкта господарювання перевірки, не має своїм наслідком недійсність укладених ним правочинів чи слугувати доказом наявності у таких суб`єктів господарювання такої мети, як порушення інтересів держави у сфері оподаткування.
Чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти поставку товару за всім ланцюгом на предмет виконання контрагентами в ланцюзі постачання вимог податкового законодавства та їх безпосередню діяльність та діяльність їх посадових осіб перед тим, як відносити відповідні суми витрат до своїх витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.
Виходячи з правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19, «порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків».
Щодо посилання відповідача на наявність кримінального провадження, в якому фігурує постачальник позивача, суд зазначає наступне.
Так, згідно з ч.6 ст.78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Інформації щодо наявності вироків, винесених судом за результатами кримінальних проваджень, відносно позивача або його контрагентів, які набрали законної сили, податковим органом в акті перевірки не вказано.
Водночас, наявність кримінального провадження не є безумовними та допустимими доказами відсутності реального здійснення господарської операції про що викладена Верховним Судом правова позиція у постанові від 06.08.2019 року у справі №520/8681/18.
Окрім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
У постанові Верховного суду від 24.09.2021 року у справі №320/5555/20 зазначено, що сам по собі факт порушення кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку суду або ухвали про закриття кримінального провадження із звільнення особи від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав в силу приписів частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.
На думку суду, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження, що відносно позивача або його контрагенту наявні вироки суду у кримінальних справах, які набрали законної сили та позивач як платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним підприємством було одержання позивачем податкової вигоди, у зв`язку з чим, суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо наявності кримінальних справ. Отже з урахуванням вищевикладеного суд вважає за необхідне зробити наступні висновки.
Реальність господарських правовідносин між ТОВ «ТГ «ТНП» та його контрагентами ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва ТОВ «ЕЛЕКТРПМЕНТ») та ТОВ «МАЙРІН» за договорами поставки товару підтверджена первинними документами: договорами, актами виконаних робіт, видатковими накладеними, ТТН, платіжними дорученнями.
Наявність відкритого кримінального провадження щодо ТОВ «ЛАЙНЕГ», не може вказувати на те, що господарські договори є нереальними, відповідачем не наведено жодних доказів на підтвердження, що відносно позивача або його контрагенту наявні вироки суду у кримінальних справах, які набрали законної сили.
ТОВ «ТГ «ТНП» не вважає штат працівників контрагентів недостатнім для виконання умов Договорів поставки продукції, а ГУ ДПС у Дніпропетровській області не доведено протилежного.
На момент укладення ТОВ «ТГ «ТНП» господарських договорів із контрагентами та період виконання умов Договору, контрагенти активно вели господарську діяльність, надавали послуги певному колу осіб та не мали відношення до категорії ризикових підприємств. В свою чергу, ТОВ «ТГ «ТНП» не несе відповідно до чинного законодавства будь-якої відповідальності за діяльність власних контрагентів або їх субпідрядників, зокрема, у зв`язку із подальшим віднесенням останніх до категорії ризикових підприємств, оскільки всі господарські договори, укладені між ТОВ «ТГ «ТНП» та контрагентами, є чинними, вони не визнавались недійсними, фіктивними або нікчемними, послуги за вказаними договорами прийняті згідно актів виконаних робіт, що спростовує всі доводі ГУ ДПС викладені у акті перевірки.
Відповідно до положень п. п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно статті 90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є правомірними та належать до задоволення повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду у сумі 24 224 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією №4309 від 18.09.2025 року.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 24 224 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 12 листопада 2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 24 листопада 2025 року.
Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА ГРУПА «ТНП» в особі представника Федоренко Олесі Анатоліївни до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24 листопада 2025 року.

Суддя С. В. Прудник