Справа № 240/17248/25
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/17248/25

категорія 102080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Романівського відділу державної реєстрації цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася представник ОСОБА_1 - адвокат Захарченко Світлана Вікторівна із позовом до Романівського відділу державної реєстрації цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить:

- визнати протиправними дії Романівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невиконання рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 06.11.2024;

- зобов`язати на виконання рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 06.11.2024 Романівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ):

внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, складеного 03.03.2020 Чуднівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) за № 22, де у графі відомості про батька вказати " ОСОБА_3 ", ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, та виключити відомості про " ОСОБА_4 " як батька дитини;

прізвище дитини змінити з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_6 ", по батькові дитину записати " ОСОБА_7 " замість " ОСОБА_8 ";

видати нове Свідоцтво про народження.

Заявлені вимоги представник обґрунтовує тим, що позивачка звернулась до Романівського відділу державної реєстрації цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідача, Відділ, Романівський ВДРАЦС) із заявою про внесення змін до актового запису про народження дитини на підставі судового рішення, яким встановлено факт батьківства та зобов`язано внести зміни до актового запису про народження дитини у графі відомості про її батька. Втім за результатами розгляду заяви отримала відмову мотивовану тим, що судом під час прийняття рішення не враховано вимоги ч.1 ст.147 Сімейного кодексу України, відповідно до якої по батькові дитини визначається за іменем батька.

Ухвалою суду від 27.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в даній адміністративній справі. Постановлено, розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

21.07.2025 від відповідача надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Звертає увагу суду, що в рішенні Корольовського районного суду міста Житомира від 06.12.2024 не зазначено, яке прізвище має бути присвоєно дитині " ОСОБА_4 " чи " ОСОБА_6 ", а також не вказано про необхідність змінити по батькові дитини з " ОСОБА_8 " на " ОСОБА_7 ". З огляду на, що позивачці роз`яснено порядок виконання судового рішення та пояснено про наявність розбіжностей у актовому записі у разі виконання рішення суду, яке пред`явлено до Відділу.

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини, і вважає за необхідне вказати наступне.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 06.11.2024 прийнятим у справі № 296/7338/22, яке набрало законної сили позов задоволено, визнано ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, батьком дитини - ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України; зобов`язано внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, складеного 03 березня 2020 року Чуднівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) за №22, де у графі відомості про батька вказати " ОСОБА_3 ", дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, та виключити відомості про " ОСОБА_4 ", як батька дитини.

20.03.2025 позивачка звернулась до відповідача, з заявою, в якій просила про внесення змін до актового запису відомостей про батька дитини згідно з рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 06.11.2024 у справі № 296/7338/22, яким встановлено факт батьківства, визнано ОСОБА_3 .

За результатами розгляду її заяви Відділ листом № 89/29.7-54/514 від 27.05.2025 відмовив у внесенні відповідних змін до актового запису посилаючись на положення вимог ч.1 ст.147 Сімейного кодексу України, відповідно до якої по батькові дитини визначається за іменем батька. Позивачці пояснено, що разі виконання судового рішення, яке пред`явлено до Відділу, виникнуть розбіжності у актовому записі.

Вважаючи дії відповідача щодо невиконання рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 06.11.2024 протиправними, звернулися до суду з даним позовом.

Надаючи правову спірним оцінку правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану регулює Закон України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" № 2398-VI від 01.07.2010 (далі - Закон № 2398-VI).

Статтею 2 Закону № 2398-VI визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Частиною 1 статті 6 Закону № 2398-VI встановлено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію, зокрема, народження фізичної особи та її походження, вносять зміни до актових записів цивільного стану.

Відповідно до частин 1-4 статті 22 Закону № 2398-VI внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого; представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.

Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Відповідно до частини 5 статті 9 Закону № 2398-VI правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Пунктом 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793 (далі - Правила № 96/5) передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його в адміністративному та/або судовому порядку.

Пунктом 2.1. Правил № 96/5 визначено, що заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених статтею 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб (крім випадків, коли актовий запис про шлюб складено дипломатичним представництвом або консульською установою України).

Реєстрація заяв про внесення змін до актових записів цивільного стану, поданих до відділу державної реєстрації актів цивільного стану заявником особисто та отриманих від інших відділів, проводиться у журналі обліку заяв встановленої форми.

У ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до актового про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, складеного 03.03.2020 Чуднівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) за №22, де у графі відомості про батька вказати " ОСОБА_3 ", ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, та виключити відомості про " ОСОБА_4 ", як батька дитини, на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 06.11.2024 прийнятого у справі № 296/7338/22, яке набрало законної сили.

Відповідно до вказаного судового рішення, за висновком молекулярно-генетичної експертизи №42745 від 12.07.2024, проведеного медико-генетичним центром "Мама папа", який діє згідно з ліцензії МОЗ України №1168 від 03.10.2016 слідує, що ймовірність того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999% та враховуючи встановлені обставини під час судового розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_2 .

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України в актовий запис № 22 від 03.08.2020 про народження ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю зазначено ОСОБА_1 , а батьком ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 03.03.2020.

З цього приводу слід вказати, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (чю1 ст. 135 СК України).

У той час, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження (ст.134 СК України).

Підпунктом 2.13.1 пункту 2.13 Правил № 96/5 визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Пунктом 2.16 Правил № 96/5 передбачено, що зміни, доповнення, виправлення вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до підпункту 2.16.4 пункту 2.16 Правил № 96/5 встановлено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Зважаючи на вище наведене суд вважає за необхідне зазначає, що в даному випадку рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 06.11.2024 прийнятого у справі № 296/7338/22, яке набрало законної сили, є самостійною підставою для внесення змін в актовий запис про народження № 22 від 03.08.2020 в частині зазначення відомостей про батька, однак відповідач, отримавши від позивачки необхідні документи, що давали підстави для внесення відповідних змін, в порушення вимог Правил № 96/5 відмовив їй у внесенні таких відомостей.

Однак, за положеннями статті 134 СК України, зміни до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства вносяться на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видається нове Свідоцтво про народження.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які регулюються ст.134 КАС України, слід вказати наступне.

При цьому, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3 вказаної статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Проте, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 ст.134 КАС України, тобто розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Вказана позиція дотримана Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29.03.2024 прийнятої у справі № 640/8316/20.

Отже, приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076-VI від 05.07.2012 (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.2, 3 ст.30 Закону№ 5076-VI).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування не відповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Натомість, у розумінні наведених положень КАС України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо вона вважає, що не було дотримано вимоги стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у додатковій постанові від 23.08.2023 у справі №640/18043/18.

Як свідчать матеріали справи, у відзиві на позов, представник відповідача вказав на критерії реальності адвокатських послуг, з яких повинен виходити суд, при розгляді питання про стягнення витрат на професійну допомогу та незначна складність спірних правовідносин.

У той час, суд враховує, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі № 360/3764/18, за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Суд зазначає, що згідно п. 4 ч.1 ст. 1 Закону №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч.1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Як встановлено з матеріалів справи, на обґрунтування понесених судових витрат на правову допомогу матеріали справи містять копії наступних документів: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер № 1138669 від 25.06.2025, договір № 21 від 25.06.2025, додаток до договору № 21 про надання правової допомоги від 25.06.2025; акт приймання-передачі до договору № 21 про надання правової допомоги від 25.06.2025 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 07-0/07/25 від 01.07.2025 про сплату витрат у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих адвокатських послуг, послуги адвоката включають: "усна консультація" та "розробка позовної заяви". При цьому, не відображає вартість години за певний вид послуги та час витрачений на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням.

Отже, детальний розрахунок наданих послуг, на обґрунтування заявленої суми витрат на правову допомогу до матеріалів справи не долучено.

Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 по справі № 820/479/18, аналізуючи відповідні положення Кодексу адміністративного судочинства України в частині відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи, зробив висновок, що суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Згідно з висновками Верховного Суду викладених у постанові № 753/23491/16 від 20.03.2019 витрати на правову допомогу стягуються й у разі вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних з наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відтак, дослідивши надані суду докази на підтвердження понесених судових витрат зі сплати витрат на правову допомогу у сумі 3 000 грн та заперечення на подану заяву, суд не вважає заявлену суму витрат співмірною з наданими послугами на правничу допомогу, а їх розмір обґрунтованим та розумним. Суд дійшов висновку, що співмірними витратами на відшкодування витрат на правову допомогу зі складання адміністративного позову, щодо витраченого часу, складністю справи та розгляду справи судом, будуть витрати у розмірі 2 000 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених в ході розгляду фактичних обставини справи та зважаючи на наведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до ст.139 КАС України, тому за рахунок бюджетних асигнувань Романівського відділу державної реєстрації цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь позивачки належить стягнути сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 72, 74, 77, 241, 246, 250, 262 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Романівського відділу державної реєстрації цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Графа Ілінського, 1, с-ще Романів, Житомирський район, Житомирська область, 13001. РНОКПП/) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправними дії Романівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невиконання рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 06.11.2024 прийнятого у справі 296/7338/22.

Зобов`язати на виконання рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 06.11.2024 прийнятого у справі 296/7338/22 Романівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ): внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, складеного 03.03.2020 Чуднівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) за № 22, де у графі відомості про батька вказати " ОСОБА_3 ", ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, та виключити відомості про " ОСОБА_4 " як батька дитини; прізвище дитини змінити з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_6 ", по батькові дитину записати " ОСОБА_7 " замість " ОСОБА_8 "; видати нове Свідоцтво про народження.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Романівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 211 (три тисячі одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 24 листопада 2025 р.

24.11.25