Справа № 480/6595/24
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2025 року Справа № 480/6595/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6595/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із стажу роботи на посаді судді - 27 років;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням фактично сплачених сум, починаючи з 29 травня 2024, виходячи із стажу роботи на посаді судді - 27 (двадцять сім ) років.
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з 28.05.2024 її звільнено з посади судді у зв`язку з відставкою. При цьому, до стажу на посаді судді при призначенні щомісячного довічного грошового утримання, позивачці було зараховано 21 рік 09 місяців 08 днів та відповідно до п.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-ІІІ (далі - Закон №1402), розраховано у розмірі 52 відсотків суддівської винагороди судді.
При цьому, позивачка вважає, що їй безпідставно не зараховано до стажу роботи на посаді судді відповідно до п.3 ст.142 Закону №1402 половину строку навчання на денній формі навчання у кількості 01 рік 09 місяців 29 днів та період її роботи за юридичною спеціальністю у з а г а л ь н і й к і л ь к о с т і 03 роки 06 м і с я ц і в 22 д н і .
На переконання позивачки, стаж її роботи на посаді с у д д і Великописарівського районного суду складає: 21 рік 7 місяців 14 днів . 1 місяць 20 днів період виконання обов`язків народного судді, половина строку навчання за денною формою 1 рік 9 місяців 29 днів, стаж роботи в галузі права , державна служба - 3 р о к и 6 м і с я ц і в 22 д н і . А тому, за підрахунками позивачки , її загальний стаж роботи , що дає право на відставку становить 27 років 1 місяць 3 дні. Дані обставини дають підстави позивачці стверджувати, що вона має право, як суддя у відставці, на перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням фактично сплачених сум, починаючи з 29 травня 2024, виходячи із с т а ж у роботи на посаді судді - 27 (двадцять сім ) років.
Зокрема, позивачка наголошує та наполягає на тому, що при призначенні її на посаду судді був зарахований весь (!!!) стаж роботи в галузі права, а саме - три роки шість місяців 22 дні (державна служба).
А тому, на переконання позивачки даний стаж роботи (тобто - не три роки, а саме - три роки шість місяців 22 дні роботи на державній службі ) має бути зараховано повністю до стажу роботи на посаді судді.
При цьому, позивачка просить суд врахувати, що зменшення стажу роботи, що дає право на відставку порушує її права.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у справі без проведення судового засідання.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зокрема, відповідач просив суд врахувати, що позивачкою до заяви для перерахунку пенсії було додано Рішення Вищої Ради правосуддя від 28.05.2024 №1607/о/15-24 (копію Рішення ВРП позивачкою було додано і до матеріалів справи - а.с.13-15).
При цьому, відповідач звертає увагу суду на те, що ним було взято до уваги, що позивачка у період з 05.07.1988 по 25.08.1988 тимчасово виконувала обов`язки народного судді та Указом Президента України з 14.10.2002 була призначена на посаду судді на п`ять років, а з 22.05.2008 постановою Верховної ради України обрана на посаду судді безстроково. Позивачку з 28.05.2024 звільнено з посади судді у зв`язку з відставкою.
Як стверджує відповідач, зазначені вище періоди з а р а х о в а н о до стажу на посаді судді при при призначенні щомісячного довічного грошового утримання, що складає 21 рік 09 місяців 08 днів та відповідно до п.3 ст.142 Закону №1402-VIII розраховано у розмірі 52 відсотків суддівської винагороди судді.
При цьому, згідно позиції відповідача, зарахування до стажу роботи на посаді судді, для обчислення (розрахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою навчання, та стаж роботи в галузі права чинним законодавством не передбачено.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:
Позивач перебуває на обліку в Головним управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області.
За матеріалами пенсійної справи позивачці з 29.05.2024 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402^Ш (далі - Закон №1402), розрахованого в розмірі 52 % суддівської винагороди.
Тобто, спірні у цій справі відносини регулюються, зокрема, Законом №1402, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
За нормами пункту 3 статті 142 Закону №1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посад судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до Рішення Вищої Ради правосуддя від 28.05.2024 №1607/о/15-24, загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 26 років 7 місяців 3 дні.
Натомість позивачка наполягає на тому, що її загальний стаж який дає право на відставку становить більше 27 років і наполягає, зокрема на тому, щоб їй було зараховано (в повному обсязі) стаж роботи в галузі права - 3 р о к и, 6 м і с я ц і в, 22 дні (державна служба). Вважає, що даний стаж роботи повинен бути зарахований п о в н і с т ю до стажу роботи на посаді судді.
Позивачка вбачає протиправність відмови в зарахуванні до її стажу роботи судді всього періоду стажу роботи за юридичною спеціальністю, яка відносилась до державної служби та в непроведенні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає таке.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.
Також в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.
Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).
Так, згідно з пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".
Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Статтею 131 Конституції України визначено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, зокрема, ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Статтею 112 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ) встановлено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».
Відповідно до частини першої статті 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно із частиною першою статті 137 Закону № 1402-УШ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному , і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-УІІІ встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Відповідно до частини першої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ) (у редакції, чинній на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді) кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків.
Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи ., який дає право на відставку судді та отримання щомісячного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР. час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному Арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Як зазначено Вищою Радою Правосуддя в листі від 28.05.204, (а.с.13-15) з матеріалів доданих до заяви про відставку, а саме: актів про призначення, обрання на посаду судді, ВРП було встановлено, що суддя Великописарівського районного сулу Сумської області ОСОБА_1 станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя цього рішення має 21 рік 7 місяців 14 днів стажу роботи безпосередньо на посаді с у д д і .
Відповідно до частини другої статті 137 Закону № 1402-УІІІ до стажу роботи на посаді судді т а к о ж зараховується стаж (досвід) роботи (професійної д і я л ь н о с т і), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (статтю 137 доповнено частиною другою згідно із Законом України від 12 липня 2018 року №2509-VIII «Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів у зв`язку з прийняттям Закону України Про Вищий антикорунційний суд»).
Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-УІІІ дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів у зв`язку з прийняттям Закону України Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям д о д а т к о в о до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню с т а ж (досвід) р о б о т и (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від ЗО травня 2019 року у справі № 9901/805/18.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно т л у ма ч и т и таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як м і н і м а л ь н и й для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом і ля призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
На день призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав судді право на відставку, регулювалося Законом № 2862-XII.
Частиною першою статті 7 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді) визначалося, що на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який мав вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживав в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 після здобуття вищої юридичної освіти 28 квітня 1987 року із 1 серпня 1990 року до призначення її суддею 14 жовтня 1002 року працювала за юридичною спеціальністю на посадах: консультанта з правової роботи президії районної ради народних депутатів Сумської області, завідувача юридичного відділу Краснопільського районного виконавчого комітету Сумської області, завідувача юридичного відділу Краснопільської районної державної адміністрації, адвоката юридичної компанії (Краснопільський район).
Із зазначеного стажу роботи ОСОБА_1 у сфері права після здобуття вищої юридичної освіти до стажу роботи, що дає право на відставку, додатково підлягають зарахуванню т р и р о к и (лише три роки, а не весь період роботи на державній службі, як стверджує позивачка)).
Зазначених висновків дійшла ВРП в листі від 28.05.2024 р.
При розгляді даної справи суд повністю погоджується з даною позицією Вищої Ради Правосуддя.
Водночас згідно з копією трудової книжки (серія НОМЕР_1 ) безпосередньо після закінчення закладу вищої освіти з 1 серпня 1987 року до 31 липня 1990 року ОСОБА_1 працювала на посаді стажера народного судді Краснопільського районного народного суду Сумської області. Під час роботи на цій посаді з 5 липня 1988 року до 25 серпня 1988 року на неї було покладено виконання обов`язків н а р о д н ог о судді цього суду. Цей період становить 1 місяць 20 днів та підлягає окремому зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.
Абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» установлено, зокрема, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Згідно з копіями д и п л о м а (серія ЛВ № 426999) та додатка до нього ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) з 1 вересня 1983 року до 28 квітня 1987 року (3 роки 7 місяців 27 днів) навчалася за денною формою у Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського (нині - Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого) за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста. Такі відомості, зокрема, підтверджуються відповіддю університету від 27 травня 2024 року (вх. № 125-01-624/316) на запит члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 .
Отже, зарахуванню до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 підлягає половина строку н а в ч а н н я за денною формою - 1 рік 9 місяців 29 днів.
Пунктом 16.3 Регламенту Вищої ради правосуддя встановлено, що при вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Вищою радою правосуддя відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку 3 досягненням суддею шістдесяти п`яти років.
За результатами вивчення доданих до заяви належним чином завірених копій документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: паспорта громадянина України, актів про призначення, обрання на посаду судді, трудової книжки, диплома та додатка до нього, встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню:
- стаж роботи безпосередньо на посаді судді - 21 рік 7 місяців 14 днів;
- період виконання обов`язків народного судді - 1 місяць 20 днів;
- половина строку навчання за денною формою - 1 рік 9 місяців 29 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності),
- вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки.
Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 26 років 7 місяців 3 дні.
Як свідчить з матеріалів справи, відповідачем безпідставно та необґрунтовано було лише частково зараховано вищезазначені періоди до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді. Так було зараховано до стажу період з 05.07.1988 по 25.08.1988, коли позивачка тимчасово виконувала обов`язки народного судді та період роботи на посаді судді з 14.10.2002 по 28.05.2024 (дата звільнення з посади судді у зв`язку з відставкою).
З урахуванням зазначених вище періодів, до стажу на посаді судді при призначенні щомісячного довічного грошового утримання було зараховано лише 21 рік 09 місяців 08 днів.
Однак, за наслідками розгляду даної справи та зважаючи на позицію суду, яку викладено вище щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: паспорта громадянина України, актів про призначення, обрання на посаду судді, трудової книжки, висновків ВРП, яким було досліджено диплом та додаток до нього, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню:
- стаж роботи безпосередньо на посаді судді - 21 рік 7 місяців 14 днів;
- період виконання обов`язків народного судді - 1 місяць 20 днів;
- половина строку навчання за денною формою - 1 рік 9 місяців 29 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності),
- вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки.
Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 26 років 7 місяців 3 дні.
- половина строку навчання за денною формою - 1 рік 9 місяців 29 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності),
- вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки.
Зазначені періоди мають бути зараховані до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку з урахуванням вимог чинного законодавства на які йдеться посилання вище.
Відповідно до частин 1, 2 статті 9 КАС України -
1. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
2. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Крім цього, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, наступні періоди:
- половина строку навчання за денною формою - 1 рік 9 місяців 29 днів;
- стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки.
З урахуванням вищевикладеного, частковому задоволенню підлягають і вимога позивачки щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання.
Так, з урахуванням висновків суду суд вважає за доцільне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, 29 травня 2024 року із зарахуванням до стажу роботи наступних періодів: половина строку навчання за денною формою - 1 рік 9 місяців 29 днів: - стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки, виходячи зі стажу роботи ОСОБА_1 , який давай їй право на відставку - 26 років 7 місяців 3 дні, з виплатою недоотриманих сум.
В іншій частині , позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності вчинених дій або ж неналежного визначення відповідача за вказаним позовом.
Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору на суму 1211,20 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, наступні періоди:
- половина строку навчання за денною формою - 1 рік 9 місяців 29 днів;
- стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, з 29 травня 2024 року із зарахуванням до стажу роботи наступних періодів: половина строку навчання за денною формою - 1 рік 9 місяців 29 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки, виходячи зі стажу роботи ОСОБА_1 , який давай їй право на відставку - 26 років 7 місяців 3 дні, з виплатою недоотриманих сум.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець