Справа № 460/11310/25
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Дорошенко Н.О.

11 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 460/11310/25 пров. № А/857/32542/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Пославського Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі № 460/11310/25 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до Товариства з додатковою відповідальністю "Рівненський завод будівельних матеріалів", ОСОБА_1 про обмеження виїзду за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

03.07.2025р. позивач, Головне управління ДПС у Рівненській області звернувся з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Рівненський завод будівельних матеріалів" (далі ТДВ "Рівненський завод будівельних матеріалів), ОСОБА_1 , у якому просив суд:

- встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України керівнику ТзОВ Рівненський завод будівельних матеріалів Волошуну О.С..

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.07.2025р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.07.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів з 13.10.1994р. зареєстроване як юридична особа, перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС в Рівненській області.

Види діяльності за КВЕД:

23.32 Виробництво цегли, черепиці та інших будівельних виробів із випаленої глини (основний)

47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами

68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна

Із змісту Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на 23.06.2025р. видно, що керівником ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів є ОСОБА_1 .

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. у справі № 460/48795/22, яке набрало законної сили 16.03.2023р., стягнуто кошти з ТДВ «Рівненський завод будівельних матеріалів», яке має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 1686370 грн. 16 коп.

Вказана заборгованість виникла на підставі визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання у відповідності до податкового повідомлення-рішення № від 06.01.2022р., яке на момент розгляду адміністративної справи є чинним та підтверджує узгодженість суми податкового зобов`язання.

Крім того, в судовому рішенні у справі №460/48795/22 встановлено, що податковий орган сформував та направив ОСОБА_1 податкову вимогу форми "Ю" № 0-1716 від 31.01.2022р. на загальну суму податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями 1 686 370,16 грн.

31.03.2023р. ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів звернувся до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 06.01.2022р. в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1 168 412 грн та застосування штрафних санкцій на суму 319 390,85 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07.09.2023р. у справі № 460/8361/23, яке залишене без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.02.2024р., в позові відмовлено.

ч.4 ст.78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із змісту відомостей інтегрованої картки по податку на додану вартість чітко видно, що станом на 31.12.2023р. податковий борг ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів відсутній. Однак, обліковується переплата в сумі 1543,59 грн.

В 60.1.1. п.60.1 ст.60 ПК України, видно, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:

Сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або контролюючим органом.

Тобто, відсутність податкового боргу є визначеною податковим законом підставою відкликання податкової вимоги.

Отже, дослідженими доказами в судовому засіданні встановлено факт переривання наявної у платника податків податкової заборгованості у зв`язку з оскарженням податкового повідомлення-рішення та виключення відповідної суми грошового зобов`язання з податкового обліку.

Після набрання законної сили судового рішення у справі № 460/8361/23 (постанова суду апеляційної інстанції від 29.02.2024р.) та узгодження грошового зобов`язання за наслідками судового оскарження контролюючий орган відобразив в ІКП ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів грошове зобов`язання, визначене податковим повідомленням-рішенням № від 06.01.2022р., що з урахуванням наявної переплати зумовило з 09.08.2024р. відображення податкового боргу, сума якого станом на 31.08.2024р. становить 1 687 392,98 грн.

Враховуючи наявність у платника податкового боргу, контролюючий орган відповідно до ст.59 ПК України сформував податкову вимогу форми Ю № 0-1700 від 13.08.2024р. та надіслав за податковою адресою ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яка 26.08.2024р. вручена уповноваженій особі ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів.

З метою виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. у справі № 460/48795/22 про стягнення податкового боргу по податку на додану вартість контролюючий орган виставив платіжні інструкції на примусове списання (стягнення) коштів ОСОБА_1 №0-1716/1 від 29.10.2024р., №0-1716/1 від 18.11.2024р., №0-1716/1 від 18.02.2025р., №0-1716/1 від 21.03.2025р., №0-1716/1 від 25.04.2025р. Однак, такі платіжні інструкції повернуті банківською установою без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках боржника.

Відповідно до службових записок Головного управління ДПС у Рівненській області №362/17-00-19-03-08 від 16.04.2025р. та №2299/17-00-04-02-08 від 18.04.2025р. відсутні непогашені зобов`язання держави перед ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошовий зобов`язань, та у вигляді бюджетного відшкодування ПДВ.

У зв`язку з наявністю у ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів податкового боргу у розмірі 1 687 392,98 грн. та непогашення заборгованості протягом 240 календарних днів з дати вручення податкової вимоги про сплату податкового боргу, Головне управління ДПС у Рівненській області звернувся з цим позовом до суду.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст. 67 Конституції України видно, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України передбачено, що до обов`язків платника податків входить сплата належних сум податків і зборів у встановлені законами терміни.

Згідно п.36.1 ст.36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Податковим кодексом, законами з питань митної справи.

п.38.1 ст.38 ПК України визначено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1. ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений ПК України строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному ПК України.

Із змісту наявних у матеріалах справи письмових доказів видно, що за ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів обліковується непогашений податковий борг у розмірі 1 687 392,98 грн. Сума податкового боргу підтверджується, зокрема: витягами з інтегрованої картки платника податків - ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів, податковою вимогою, розрахунком виникнення боргу.

ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Верховна Рада України прийняла Закон України від 30.11.2021р. №1914-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень, відповідно до якого, з 01 січня 2022 року набрали чинності положення Закону у частині встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника платника податків - боржника за межі України.

В п.п.20.1.35 п.20.1 ст.20 ПК України, видно, що контролюючому органу надано право звертатися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівників юридичних осіб або постійних представництв нерезидентів-боржників за межі України у разі невиконання податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу.

ч.1 ст.289-2 КАС України, встановлено, що у разі невиконання у встановлені ПК України строки обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань юридичною особою або постійним представництвом нерезидента, що призвело до виникнення податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, податковим органом подається до суду за основним місцем реєстрації юридичної особи або постійного представництва нерезидента позовна заява про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України.

В п.59.1. ст.59 ПК України, видно, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

п.59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що контролюючий орган сформував податкову вимогу форми Ю № 0-1700 від 13.08.2024р., надіслав за податковою адресою ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яка 26.08.2024р. вручена уповноваженій особі ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів.

Така податкова вимога платником податків не оскаржувалася, оскільки докази відсутні в матеріалах справи.

п.87.13 ст.87 ПК України встановлено, що у разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, контролюючий орган може звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України - до погашення такого податкового боргу. Вимоги абзацу першого цього пункту не застосовується у разі наявності зобов`язання держави щодо повернення юридичній особі або постійному представництву нерезидента-боржника помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, бюджетного відшкодування податку на додану вартість, якщо загальна сума непогашеної заборгованості держави перед боржником дорівнює або перевищує суму податкового боргу такого боржника.

Тимчасове обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України встановлюється як забезпечувальний захід виконання судового рішення або рішення керівника контролюючого органу про стягнення суми податкового боргу.

В п.87.14 ст.87 ПК України, видно, що закінчення дії тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника здійснюється у разі погашення суми податкового боргу, зазначеної у рішенні суду, у зв`язку з якою було застосовано таке обмеження, або у разі отримання інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про зміну керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника, або у разі початку судових процедур у справах про банкрутство стосовно такого боржника.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-XII.

п.10 ч. 1 ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Таким чином, у разі несплати податкового боргу у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, податковим органом подається до суду за основним місцем реєстрації юридичної особи або постійного представництва нерезидента позовна заява про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України.

Таким чином, судом встановлено наявність усіх необхідних умов для застосування тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи-боржника за межі України, а саме:

- наявність у юридичної особи податкового боргу в сумі 1 687 392,98 грн., що перевищує 1 мільйон гривень;

- несплата такого податкового боргу протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги;

- неефективність інших заходів примусового стягнення податкового боргу;

- відповідно до відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів , керівником юридичної особи станом на дату розгляду справи судом є ОСОБА_1 .

Відомості про наявність зобов`язання держави щодо повернення юридичній особі боржнику помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, бюджетного відшкодування податку на додану вартість, якщо загальна сума непогашеної заборгованості держави перед боржником дорівнює або перевищує суму податкового боргу такого боржника, - відсутні.

Стосовно доводів апелянта про пропуск позивачем строків звернення до суду із даним позовом колегія суддів звертає увагу на таке.

Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень № 1914-IX від 30.11.2021р. внесено зміни до КАС України та параграф 2 глави 11 розділу II доповнено ст.288-2 Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу тимчасового обмеження права громадян України на виїзд за межі території України

Так, згідно з положеннями ч.1 вказаної статті КАС України визначено, що у разі невиконання у встановлені Податковим кодексом України строки обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань юридичною особою або постійним представництвом нерезидента, що призвело до виникнення податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, податковим органом подається до суду за основним місцем реєстрації юридичної особи або постійного представництва нерезидента позовна заява про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України.

пп.20.1.35-2 п. 20.1 ст. 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівників юридичних осіб або постійних представництв нерезидентів-боржників за межі України у разі невиконання податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу.

Право контролюючого органу на звернення до суду з відповідними позовними вимогами встановлене п.87.13 ст.87 ПК України, відповідно до якого, у разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, контролюючий орган може звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України - до погашення такого податкового боргу.

ПК України не врегульоване питання щодо строку звернення до суду з вищевказаними вимогами.

У постанові від 12.09.2024р. у справі № 120/2322/24 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що норми ст.289-2 КАС України не встановлюють строків звернення до суду, не визначають інших вимог до позовної заяви, відмінних від тих, які передбачені загальними нормами КАС України, як і не встановлюють іншої, особливої процедури розгляду таких заяв, що свідчить про те, що звернення в порядку ст. 289-2 КАС України з позовною заявою про обмеження виїзду керівника платника податків за кордон відбувається в загальному порядку.

При цьому, такий висновок сформований Верховним Судом в контексті того, що приписи ст.283 КАС України встановлюють право податкового органу на звернення до суду із заявою (а не з позовною заявою як це передбачено ст.289-2 КАС України) щодо встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі України, і строк звернення до суду з такою заявою є обмеженим - протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

У контексті викладеного, питання строку звернення контролюючого органу до суду з позовною заявою щодо обмеження права керівника платника податків на виїзд за кордон регламентується приписами абз.2 ч.2 ст.122 КАС України і, відповідно, такий строк становить три місяці з дня виникнення підстав, що дають контролюючому органу право на пред`явлення визначених законом позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, підставою для звернення контролюючого органу до суду є наявність у ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів податкового боргу у розмірі 1 687 392,98 грн., який не погашено протягом 240 календарних днів з дати вручення податкової вимоги про сплату податкового боргу.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2025 року у справі № 160/5655/22 зазначив, що тимчасове обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи за межі України може застосовуватися за наявності у такого платника податків податкового боргу, для якого виконуються дві умови одночасно: сума податкового боргу перевищує 1 мільйон гривень, та цей податковий борг не був погашений протягом 240 календарних днів з дати вручення платнику податків податкової вимоги.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п.59.5 ст.59 ПК України).

Ключовою обставиною у справах цієї категорії є наявність податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, який не погашений протягом 240 календарних днів з дня вручення податкової вимоги. При цьому, якщо податковий борг продовжує існувати і не погашається платником, право контролюючого органу на звернення до суду зберігається протягом всього періоду існування такого боргу.

Враховуючи наявність у платника податкового боргу, контролюючим органом сформовано податкову вимогу форми Ю № 0-1700 від 13.08.2024р. та надіслано за податковою адресою ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яка 26.08.2024р. вручена уповноваженій особі ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів.

Тобто, перебіг 240-денного строку розпочався з 26.08.2024р. з дня вручення податкової вимоги № 0-1700 від 13.08.2024р. При цьому, податковий борг продовжує існувати і не погашається платником, а тому право контролюючого органу на звернення до суду зберігається протягом всього періоду існування такого боргу.

Отже, в даному випадку позовна заява щодо обмеження права керівника платника податків на виїзд за кордон подана в межах строку визначеного приписами абз.2 ч.2 ст.122 КАС України .

Щодо доводів апелянта щодо відсутності підстав для винесення податкової вимоги № 0-1700 від 13.08.2024р., оскільки податковим органом сформована податкова вимога № 0-1716 від 31.01.2022р. на загальну суму грошового зобов`язання 1686370,16 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, у зв`язку із оскарженням ТДВ Рівненський завод будівельних матеріалів податкового повідомлення-рішення № від 06.01.2022р. в судовому порядку у справі № 460/8361/23, згідно інтегрованої картки платника податків за 2023р. податковий борг виключений з обігу, борг відсутній, податкова вимога № 0-1716 від 31.01.2022р.відкликана. З інтегрованої картки платника податків у 2024р. борг поновлено в поточному році. Тому, враховуючи наявність у платника податкового боргу в порядку ст.59 ПК України контролюючий орган сформував та направив боржнику податкову вимогу від 13.08.2024р. № 0-1700 на суму 1686370,16 грн.

Отже, встановлено факт переривання наявної у платника податків податкової заборгованості у зв`язку з оскарженням податкового повідомлення-рішення та виключення відповідної суми грошового зобов`язання з податкового обліку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про наявність підстав для задоволення позову, оскільки податковий орган звертаючись з даним позовом до суду як суб`єкт владних повноважень діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України. Оскільки, підставами для застосування забезпечувального заходу у виді тимчасового обмеження керівника юридичної особи у праві виїзду за межі території України є наявність у юридичної особи податкового боргу в сумі що перевищує 1 мільйон гривень та не сплата такого протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги.

ч.5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція щодо спірних правовідносин викладена у постанові Верховного Суду від 24 березня 2025 року у справі № 140/32696/23.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також в п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, видно, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі № 460/11310/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 21.11.2025р