Справа № 320/16305/24
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

1. визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, вчинені:

- на виконання рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року по справі 760/26030/17 щодо нездійснення розрахунку та виплати з 1 січня 2018 року пенсії позивача з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, інших премій без обмежень пенсії максимальним розміром;

- на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2022 року по справі 640/31090/21 щодо невиплати з 05 березня 2019 року пенсії позивача в повному обсязі з урахуванням розміру окладу за посадою, спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років та інших додаткових видів грошового забезпечення, а також застосування обмеження максимального розміру пенсії;

2. Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 1 грудня 2023 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2022 року по справі 640/31090/21 та на виконання Солом?янского районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року по справі 760/26030/17 здійснити розрахунок, провести та проводити в подальшому виплату пенсії позивачу з урахуванням розміру окладу за посадою, спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років та інших додаткових видів грошового забезпечення, в тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, інших премій без обмежень пенсії максимальним розміром;

3. ???Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести розрахунок та виплату заборгованості пенсії позивача з 01.01.2018 до 01.12. 2023 та її виплату з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, інших премій без обмеження максимальним розміром відповідно до рішення Солом?янского районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року по справі 760/26030/17;

4. Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести розрахунок та виплату заборгованості з пенсії позивача з 01.03.2019р. до 01.12.2023р. з урахуванням розміру окладу за посадою, спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років та інших додаткових видів грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2022 року по справі 640/31090/21;

5. Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надати позивачу довідку про види і їх розміри грошового забезпечення, а також інших складових пенсії і їх розміри, з яких нараховується і виплачується пенсія станом на 1 грудня 2023 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 у відкритті провадження відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що позовні вимоги фактично спрямовані на належне виконання інших судових рішень (рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018 у справі №760/26030/17 та рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2022 у справі №640/31090/21). Тобто, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання вищевказаних рішень. Отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судових рішень. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що дана обставина, згідно із пунктом 2 частини 1 статті 170 КАС України, є підставою для відмови у відкритті провадження по адміністративній справі № 320/16305/24.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

З урахуванням вимог положень ч. 5 ст. 160 КАС України, у позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів (п. 4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 5).

Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що існують правовідносини і що внаслідок певних дій ці відносини стали спірними.

Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення. Характер позовної вимоги визначається характером спірних правовідносин, з якого випливає вимога позивача.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що для відмови у відкритті провадження у справі згідно пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України мають бути дотримані обов`язкові умови: у спорі між тими самими сторонами (1), про той самий предмет (2) і з тих самих підстав (3) є рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі (4), які набрали законної сили (5).

Колегія суддів звертає увагу на те, що зазначена підстава (п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України) для відмови у відкритті провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду, є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Так, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили, сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Колегією суддів було встановлено, що рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року по справі 760/26030/17 визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідці Державної служби України з надзвичайних ситуацій №26-2-7/108 від 27.10.2017 щодо виплат по грошовому забезпеченню за період з 15.02.2013 по 30.09.2014; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок за період починаючи з 24.05.2017 та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням сум грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (42 887,20 грн.), разових премій (24 290,60 грн.), з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно з довідкою Державної служби України з надзвичайних ситуацій №26-2-7/108 від 27.10.2017 щодо виплат по грошовому забезпеченню за період з 15.02.2013 по 30.09.2014.

Також, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2022 року по справі 640/31090/21 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно з вимогами Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням розміру окладу за посадою, спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років та інших додаткових видів грошового забезпечення відповідно до наданої довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 05.03.2019; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код - 42098368, ел. пошта - ) провести з 05.03.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) з урахуванням розміру окладу за посадою, спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років та інших додаткових видів грошового забезпечення, визначених у довідці Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 28.04.2021 № 023-392/201 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 05.03.2019.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказав про те, що спір у даній справи фактично спрямований на належне виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018 у справі №760/26030/17 та рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2022 у справі №640/31090/21, у зв`язку із чим, суд першої інстанції вказав, що спір у даній справі має бути вирішеним в порядку контролю за виконанням судового рішення у відповідності до статей 382-383 КАС.

Верховний Суд у своїх рішеннях, дійсно, наголошував на тому, що у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до КАС. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Проте, колегія суддів наголошує на тому, що наведений підхід щодо застосування статей 382-383 КАС є виправданим лише у випадку, коли це стосується невиконання конкретних зобов`язань, які покладені на певну особу відповідним судовим рішенням.

Матеріали справи свідчать, що у справі № 760/26030/17 та у справі № 640/31090/21 судом не вирішувалося питання, зокрема, щодо проведення виплати позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром.

Викладене свідчить про те, що правовідносини, що виникли у справі № 320/16305/24, є новими та знаходяться поза межами судових спорів, що розглядалися судами у справах № 760/26030/17 та № 640/31090/21.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір у цій справі та у справах № 760/26030/17 та № 640/31090/21 є тотожними, а тому приписи пункту 2 частини 1 статті 170 КАС не можуть бути застосовані.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.02.2025 у справі № 760/26030/17 та у справі № 640/31090/21.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм процесуального права.

Колегією суддів також враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.1975 Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість її доводів та наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Згідно з ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 312, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменка В.В.

Повний текст постанови виготовлений 20.11.2025.