Справа № 500/5483/25
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5483/25

24 листопада 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:

визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ), у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;

зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 у липні 2025 року звернувся до командира військової частини з рапортом про звільнення з військової служби на підставі до підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ, у зв`язку з закінченням строку служби. Не отримавши відповіді на вказаний рапорт позивач через представника звернувся з адвокатським запитом про надання інформації щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 . У відповідь відповідач листом від 04.09.2025 повідомив про відмову позивачу у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби, у зв`язку з неможливістю застосування до позивача чинної редакції до правовідносин, які виникли 30.09.2022 (дата укладення контракту з позивачем).

Позивач вважає таку відмову незаконною та зазначає, що закон не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли пом`якшує або скасовує відповідальність особи, оскільки після внесених змін до Закону №2232-ХІІ становище військовослужбовців поліпшилося, то у позивача виникло право на звернення з рапортом про звільнення з військової служби у момент коли діяли відповідні підстави.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

09.10.2025 надійшов відзив на позовну заяву, відповідач проти позову заперечує. Вказує, що позивач проходить військову службу у складі ВЧ НОМЕР_1 . ОСОБА_1 звернувся з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII. За результатами розгляду рапорту старшого солдата ОСОБА_1 командиром ВЧ НОМЕР_1 прийнято рішення про відмову у його задоволенні, про що військовослужбовця було повідомлено належним чином. Рішення про відмову у задоволенні рапорту обґрунтовано тим, що на укладений із ним контракт не поширюється дія підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII.

Звертає увагу, що до 18.05.2024 підпункт "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII не містив такої підстави для звільнення з військової служби як закінчення строку служби у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану. Крім того норма, якою було встановлено строки служби на момент укладення контракту із позивачем, не вказувала на те, що підставою для його закінчення є закінчення строку контракту, укладеного під час дії правового режиму воєнного стану.

Також вважає, що рапорт ОСОБА_1 подав з порушенням строку, адже відповідно до укладеного контракту у сторін передбачено обов`язок не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про небажання укладати новий контракт. Посилання представника позивача на висновки зроблені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2024 у справі № 580/6350/24 є безпідставними, оскільки відрізняється за фактичними обставинами (розгляд рапорту здійснено неуповноваженим суб`єктом, внаслідок чого суд зобов`язав відповідача скерувати рапорт для його розгляду повноважним суб`єктом, а ще норми застосовані в постанові про проходження прикордонної служби не підлягають застосуванню до правовідносин проходження військової служби). У задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с.15-18).

У відповіді на відзив представник позивача з аргументами відповідача не погоджується та зазначає, що має таке право на звільнення з військової служби, оскільки дія, укладеного ним контракту вичерпала себе, а чинна норма (станом на момент звернення із відповідним рапортом) підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII надає йому таке право. Вважає за належне до спірних правовідносин застосовувати пряму дію норми у часі, а саме у тій редакції, яка була чинною на момент розгляду відповідачем рапорту позивача. Звертає увагу, що зміни, доповнення до контракту оформлюються у письмовій формі, проте у спірному випадку жодних змін з приводу продовження контракту укладено не було. Крім того відповідачем також не було повідомлено позивача про бажання продовжити з ним контракт. Позов просить задовольнити повністю (а.с.29-31).

В запереченнях представник відповідача зазначає, що аргументи наведені ним у відзиві представником позивача не спростовані, а тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити (а.с.35-36).

Суд, перевіривши доводи учасників, викладені у заявах по суті справи, письмовими доказами, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , (а.с.6 зворот), є учасник бойових дій (а.с.7 зворот), проходить військову службу на посаді оператора радіотелефоніста 6 відділення збору та обробки інформації 1 взводу безпілотних авіаційних комплексів батареї безпілотних авіаційних комплексів дивізіону артилерійської розвідки ВЧ НОМЕР_1 у військовому званні старший солдат.

30.09.2022 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України укладеного контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, який укладений строком на три роки. Контракт набрав чинності 30.09.2022 (а.с.6 зворот -7).

10.07.2025 позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, а саме: у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, укладеного ним строком на 3 роки (а.с.22).

У зв`язку з відсутністю інформації щодо результатів розгляду рапорту позивач звернувся через адвоката з запитом до НОМЕР_2 . У відповідь на адвокатський запит відповідач листом від 04.09.2025 №3683 повідомив, що за результатами розгляду рапорту ОСОБА_2 командиром ВЧ НОМЕР_1 прийнято рішення про відмову у його задоволенні. Зазначено, що питання строків військової служби врегульовано нормами статті 23 Закону № 2232-XII. З 18.05.2024 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку від 11.04.2024 №3363- IX, яким викладено в новій редакції статтю 23 Закону № 2232-XII. Однак до 18.05.2024 підпункт "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII не містив такої підстави для звільнення з військової служби як закінчення строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За таких обставин підпункт "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII не може бути застосований до контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу, укладеного з ОСОБА_1 (а.с.8).

Позивач вважає, що відповідно до підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII, має право на звільнення з військової служби, а відмова у звільненні є протиправною та такою, що порушує його права та інтереси, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі правові положення.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України Про військову службу і військовий обов`язок від 25.03.1992 № 2232-XII (редакція чинна на момент звернення позивача з рапортом).

Частинами першою, п`ятою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону №2232-XII одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб рядового складу.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині п`ятій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, зокрема: у мирний час (пункт 1), під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану) (пункт 2), під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (пункт 3).

Відповідно до підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

Вищевказаний пункт був доповнений та стаття викладена у цій редакції зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ від 11.04.2024 (далі Закон №3633-ІХ), який набув чинності 18.05.2024.

Аналізуючи наведену правову норму, суд приходить до висновку, що право військовослужбовця на звільнення з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ виникає на наявності таких обставин: 1) укладення контракту під час дії воєнного стану; 2) закінчення строку дії такого контракту; 3) відсутність у військовослужбовця бажання продовжувати військову службу.

Більш того, зміни внесені до Закону № 2232-ХІІ Законом №3633-ІХ гармонізували між собою положення статті 23 Закону № 2232-ХІІ та підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ. Так відповідно до пункту 2 частини восьмої статті 23 Закону № 2232-ХІІ (у редакції чинній станом на час звернення позивача з рапортом про звільнення з військової служби) під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:

на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;

на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі -Положення №1153/2008).

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно з пунктом 2.12 розділу ІІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, контракт про проходження військової служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за підставами, визначеними пунктом 35 Положення.

Відповідно до пункту 35 Положення №1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):

протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пунктом 233 Положення №1153/2008 визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 225 XII цього ж Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України укладеного контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.

Згідно з пунктом 3 контракту від 30.09.2022 цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків установлених законодавством за погодженням сторін на три роки. Контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи Міністерства оборони України або громадянина України, в порядку та на підставах, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з пунктом 4 контракту від 30.09.2022 сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.

Пунктом 6 контракту визначено, що при вирішенні питань не передбачених цим Контрактом, сторони керуються вимогами законів та інших нормативно-правових актів.

Згідно з пунктом 23 Положення №1153/2008 строк контракту про проходження військової служби обчислюється з дня набрання ним чинності.

У даному випадку контракт набрав чинності 30.09.2022, є строковим та укладався на три роки, тобто до 30.09.2025.

У липні 2025 року ОСОБА_1 подав рапорт на звільнення з військової служби за встановленим порядком з погодженням командира батареї, командира дивізіону до командира ВЧ НОМЕР_1 . Такий рапорт зареєстрований у ВЧ НОМЕР_1 10.07.2025 за вх №7244/а. Подавши такий рапорт, військовослужбовець (позивач) висловив своє не бажання продовжувати військову службу.

На копії рапорта ОСОБА_1 , долученого відповідачем до матеріалів справи, наявний запис військовослужбовця з правової роботи ОСОБА_3 від 11.07.2025 про те, що на контракт, укладений з ОСОБА_1 , не поширюються положення підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, відсутні підстави для звільнення, далі проставлена резолюція командира «не погоджено», «без реалізації» (а.с.22).

На адвокатський запит відповідач листом від 04.09.2025 повідомив такі причини відмови у задоволенні рапорта ОСОБА_1 : Закон №2232-ХІІ був доповнений та стаття 26 викладена у новій редакції зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ від 11.04.2024, який набув чинності 18.05.2024; станом на дату укладення контракту строки військової служби під час дії особливого періоду були врегульовані статтею 23 Закону №2232-ХІІ, яким передбачено, що дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану.

Тобто відповідач вважає, що Закон №3633-ІХ не містить жодних положень стосовно можливості та способу його застосування до правовідносин, розпочатих до набрання ним чинності, а тому вищенаведені зміни до Закону №2232-ХІІ не можуть бути розповсюджені на дію контрактів, укладених до набрання ним чинності.

Також відповідач посилався на принцип незворотності дії закону у часі та стверджував, що до відносин між позивачем та відповідачем не може застосовуватись редакція статті 26 Закону № 2232-ХІІ від 18.05.2024.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду, аналізуючи питання дії нормативно-правових актів у часі, у постанові від 31.03.2021 у справі №803/1541/16 вказала, що у разі, якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 28.05.2024 в справі №990/56/24 зазначено, що якщо правовідносини виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом.

Також Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі №803/1541/16 та у постанові від 19.09.2024 у справі №120/10413/22 вказав, що новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності; якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Застосування стосовно триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, допускається за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм. Адміністративні суди оцінюють законність рішень суб`єктів владних повноважень виключно з точки зору законодавства, яке діяло на момент прийняття таких рішень.

У даному випадку закінчення строку контракту позивача відбулось під час дії положень законодавства, якими визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

У зв`язку з закінченням строку дії контракту у військовослужбовця (позивача) виникає право на звільнення з військової служби, а у відповідного органу військового управління - обов`язок забезпечити його реалізацію.

Отже, суд до спірних правовідносин має застосовувати пряму дію норми у часі, а саме у тій редакції, яка була чинною на момент розгляду ВЧ НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене правове регулювання та встановлені у цій справі обставини, суд приходить до висновку, що позивач станом на 30.09.2025 мав право на звільнення зі служби за підпунктом "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (як такий, що уклав контракт під час дії воєнного стану), яке він і реалізував, звернувшись до командування ВЧ НОМЕР_1 з відповідним рапортом, зареєстрованим відповідачем 10.07.2025, а тому дії ВЧ НОМЕР_1 про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби є протиправними.

Окрім того, у даному випадку відповідачем не доведено, що позивачем надавалась згода чи бажання укласти новий контракт з метою продовження військової служби, будь-яких документів, які підтверджують вжиття відповідачем заходів узгодження з позивачем внесення змін та доповнень до контракту, а також досягнення між сторонами відповідної згоди на продовження дії контракту чи укладення нового, що засвідчується підписами сторін контракту, матеріали справи не містять.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах, суд виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов`язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас, суд не може підміняти суб`єкта владних повноважень та приймати рішення про звільнення з військової служби, а може лише зобов`язати відповідача прийняти таке рішення за наявності достатніх підстав для цього та наданих позивачем документів.

За приписами частини 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Беручи до уваги встановлені у даній справі обставини, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби (поданий у липні 2025 року та зареєстрований відповідачем 10.07.2025), з урахуванням висновків викладених у мотивувальній частині цього рішення. Позов підлягає до задоволення частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 (зареєстрований Військовою частиною НОМЕР_1 10.07.2025) про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, з урахуванням висновків викладених у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 24 листопада 2025 року.

Суддя Чепенюк О.В.