Справа № 240/14880/25
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/14880/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення дії Головного управління Пенсійного фондуУкраїни у Харківській області від 01.05.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 25.04.2025 із зарахуванням страхового стажу за періоди роботи в колгоспі за 1987, 1991, 1994 роки і страховий стаж як догляд за дитиною ОСОБА_2 до 3-х років на підставі свідоцтва про народження дитини, з призначенням пенсії по віку, починаючи з 29 січня 2025 року.

В обґрунтування позову вказує, що Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії. Позивач вважає, що спеціаліст Головного управління ПФУ в Харківській області розглянувши її заяву, прийняв рішення про відмову в призначенні мені пенсії, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення, при цьому вийшовши за межі компетенції, встановленої Законом, у зв`язку з чим обмежив позивачку у реалізації конституційного права на соціальний захист із формальних підстав. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 21.07.2025 прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи та зобов`язала Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов до суду 24.07.2025. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що дії Головного управління є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, законах України, а відтак вимоги Позивача, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 06.08.2025. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що після реєстрації заяви позивача поданої від 25.04.2025 та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 01.05.2025 №50 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Дії Управління вважає правомірними. Просить відмовити у задоволенні позову.

До відзиву додано копії матеріалів відмовної пенсійної справи позивача.

У період із 06.08.2025 по 26.08.2025, із 29.10.2025 по 13.11.2025 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 25.04.2025 про призначення пенсії. Вид пенсії: за віком (а.с. 70).

Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви ОСОБА_1 та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

За результатом розгляду заяви позивача від 25.04.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняло рішення №50 від 01.05.2025 (вих. №2000-0304-9/66775 від 02.05.2025) про відмову в призначенні пенсії (а.с. 60).

У рішенні №50 від 01.05.2025 вказано: "За доданими документами до загального страхового стажу не зараховано

згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 23.02.1983р.:

- період роботи в колгоспі з 01.04.1991р. по 04.10.1993р.р., оскільки для зарахування періоду робот в колгоспі потрібно долучити до справи довідку про кількість фактично відпрацьованих днів і встановлений річний мінімум.

Не взято до уваги архівну довідку № 05-04/А-67 від 31.01.2025р. про періоди роботи в колгоспі з 1987р. - 1994р., оскільки в довідці прізвище « ОСОБА_3 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_4 » вказаному в витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 31.02.2025р. Вище зазначений період можливо зарахувати після надходження акту перевірки.

Не взято до відома свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 03.01.1992р., оскільки прізвище « ОСОБА_5 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_6 » вказаного в витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 31.02.2025р.

Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_7 згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого п. 1 статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»."

Звертаючись до суду, позивач вважає протиправним та таким, що порушує її права, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 1 Закону 1058-ІV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із положеннями ст.26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV Закон №1058-ІV, цей закон набув чинності 01.01.2004, до набрання ним чинності відповідні правовідносини регулювались нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Cтаттею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема, а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як передбачено частинами 2 та 3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із п.20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм законодавства дає змогу зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в колгоспі з 1987р. - 1994р.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Таким чином, для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Таким чином, інформація про встановлені та вироблені мінімуми трудової участі в колгоспі підлягає встановленню під час вирішення питання щодо наявності підстав для зарахування періодів роботи особи в такому колгоспі до її страхового стажу.

Як вже зазначалось судом, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При дослідженні копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с. 48 на звороті - 49) судом встановлено наявність наступних записів:

запис №5: 18.12.1986 звільнена за власним бажанням;

запис №6: 20.01.1988 прийнята учнем провідника пасажирських вагонів;

запис №9: 1.04.1991: прийнята в члени колгоспу ім. Чкалова с. Рачки на різні роботи, підстава внесення запису: Пр №4 від 28.04.1991;

запис №10: 4.10.1993 звільнена з членів колгоспу за власним бажанням.

Отже, у трудовій книжці відсутня інформація про встановлені та вироблені мінімуми трудової участі в колгоспі.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви від 25.04.2025 позивач додала архівну довідки № 05-04/А-67 від 31.01.2025 (а.с. 77) у якій міститься наступна інформація: "В архівному фонді СТОВ ім. Чкалова (раніше колгосп ім. Чкалова) в книгах трудового стажу та заробіток колгоспника значиться ОСОБА_8 (так у документі) та кількість відпрацьованих нею людиноднів становить".

Однак, як вбачається зі змісту рішення Головного управління ПФУ в Харківській області №50 від 01.05.2025, відповідачаем "Не взято до уваги архівну довідку № 05-04/А-67 від 31.01.2025р. про періоди роботи в колгоспі з 1987р. - 1994р., оскільки в довідці прізвище « ОСОБА_3 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_4 » вказаному в витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 31.02.2025р. Вище зазначений період можливо зарахувати після надходження акту перевірки.

Щодо наявності розбіжність в прізвищах ( ОСОБА_9 ), суд зазначає наступне.

На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412).

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно із пунктами 2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції №162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

В свою чергу, пунктом 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58, яка була затверджена наказом Мінпраці №58 від 29.07.93 (далі - Інструкція №58) визначено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як вбачається із записів, зроблених на першій сторінці трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 47 на звороті), прізвище " ОСОБА_10 " закреслено однією рискою та записано нове прізвище " ОСОБА_3 ", а на внутрішньому боці обкладинки зроблено запис, що на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 , " ОСОБА_11 " вважати " ОСОБА_3 ". Записи зроблено російською мовою.

Позивачем додано до заяви від 25.04.2025 копію свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 (а.с. 52) у якому міститься інформація, що дошлюбне прізвище " ОСОБА_10 " змінено на " ОСОБА_3 ". Свідоцтво оформлене російською мовою.

До заяви від 25.04.2025 додано також копію свідоцтва про народження дитини (а.с. 57) у якому міститься інформація, що прізвище матері " ОСОБА_3 ". Свідоцтво оформлене російською мовою.

У свідоцтві про розірвання шлюбу НОМЕР_4 (мова оригіналу - російська) вказано, що після розірвання шлюбу ОСОБА_12 присвоєне прізвище " ОСОБА_3 ".

Разом з тим, відповідач у оскаржуваному рішенні вказує: "прізвище « ОСОБА_3 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_4 » вказаному в витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 31.02.2025р".

Частиною 3 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою КМУ від 22 серпня 2007 р. N 1064 визначено, що Реєстр ведеться українською мовою.

У Витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 31.02.2025 вказано: відомості про дружину: "прізвище до реєстрації шлюбу " ОСОБА_4 ", прізвище після реєстрації шлюбу " ОСОБА_6 " (а.с. 53)".

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів, що при внесенні до Державного реєстру відомостей про актовий запис №1 від 24.02.1990 про шлюб позивачки, реєстратором не здійснювався переклад прізвища дружини з російської мови (оскільки, як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про укладення шлюбу та про його розірвання складено російською мовою) на українську мову.

З урахуванням встановлених судом обставин вбачається, що розбіжності у написанні прізвища позивача виникли внаслідок перекладу його з російської на українську мову.

Отже, є безпідставним та таким, що порушує права позивача, неврахування архівної довідки № 05-04/А-67 від 31.01.2025 про періоди роботи в колгоспі з 1987р. - 1994р..

У оскаржуваному рішенні від 01.05.2025 Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зазначило: "Не взято до відома свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 03.01.1992р., оскільки прізвище « ОСОБА_5 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_6 » вказаного в витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №9 від 31.02.2025р."

Надаючи правову оцінку зазначеному висновку відповідача, суд зазначає наступне.

У Витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 31.02.2025 міститься інформація про укладення шлюбу між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с. 23).

У свідоцтві про розірвання шлюбу (серія НОМЕР_5 ) вказано про розірвання шлюбу між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 (а.с. 55).

Так у свідоцтві про народження НОМЕР_6 міститься інформація про народження ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьками якої є: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Записи у свідоцтві про народження заповнено від руки, а не друкарським способом, що, на переконання суду, і призвело до викривлення прізвища як дитини так і її батьків, оскільки візуалізується та читається воно " ОСОБА_5 ", а не " ОСОБА_6 ". При цьому, суд звернув увагу на написання слова "українець" ( у рядку національність батька), у якому буква "ц" не містить "хвостика", що, у свою чергу робить таку букву такою, що може читатись як "и".

Суд зауважує, що відповідачем не надано до суду належних доказів, що ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не є дитиною позивачки.

Разом з тим, додані до заяви про призначення пенсії від 25.04.2025 документи містять повну інформацію про написання прізвища батьків дитини, свідоцтво про народження НОМЕР_6 , та відповідно і самої дитини, як " ОСОБА_6 ".

З огляду на викладене, суд вважає безпідставним неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області надане заявником свідоцтва про народження НОМЕР_6 від 03.01.1992

Враховуючи встановлені під час розгляду адміністративної справи обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

Так у прохальній частині позову позивач просить захистити її права шляхом: зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 25.04.2025 із зарахуванням страхового стажу за періоди роботи в колгоспі за 1987, 1991, 1994 роки і страховий стаж як догляд за дитиною ОСОБА_2 до 3-х років на підставі свідоцтва про народження дитини, з призначенням пенсії по віку, починаючи з 29 січня 2025 року.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 р. термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положенняст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Отже, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.

Пункт 4.7 Порядку №22-1 визначає, що саме орган, що призначає пенсію повинен всебічно, повно і об`єктивно розглянути всі подані документи, після чого установити наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17, вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Зважаючи на встановлену протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст.9, ч. 2 ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, та з урахуванням свідоцтва про народження НОМЕР_6 від 03.01.1992 та архівної довідки № 05-04/А-67 від 31.01.2025

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити із 29.01.2025 позивачу пенсію, слід відмовити.

При цьому суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви позивача про призначення йому пенсії має вчинити саме той територіальний орган Пенсійного фонду України, що був визначений за принципом екстериторіальності, як орган, що вирішував питання про призначення пенсії, тобто в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області.

Натомість, порушення прав позивача з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області під час розгляду даної справи судом встановлено не було, а тому заявлені до нього позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та сплатою судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5 Держпром 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.05.217650 (вих. №2000-0304-9/66775 від 02.05.2025) про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 квітня 2025 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, та з врахуванням свідоцтва про народження НОМЕР_6 від 03.01.1992 та з врахуванням архівної довідки № 05-04/А-67 від 31.01.2025.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

24.11.25