Справа № 320/34115/25
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року Справа № 320/34115/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України

третя особа без самостійних вимог державний секретар Міністерства економіки України Петрук Віталій Вікторович

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства економіки України (далі- відповідач, Міністерство економіки), в якому просить суд:

1. Визнати протиправними дії відповідача Міністерства економіки України () щодо систематичного переслідування (мобінгу) позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом порушення та закриття без реабілітуючих підстав та заходів дисциплінарного провадження, примушування до звільнення, скорочення заробітної плати, не ознайомлення з наказами про проходження державної служби, формальний підхід у проведенні оцінювання результатів службової діяльності та плануванні кар`єри, дискримінацію щодо підвищення кваліфікації, ігнорування прав на відпочинок, виключення з виробничих процесів, ненадання завдань та доручень для виконання, ненадання необхідної для виконання посадових обов`язків інформації;

2. Зобов`язати відповідача Міністерства економіки України () утриматись від подальших дій, що мають ознаки мобінгу та можуть порушити трудові права позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

3. Зобов`язати відповідача Міністерство економіки України () провести внутрішнє службове розслідування з метою виявлення осіб, причетних до вчинення порушень прав позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) при ініціюванні порушення та закриття без реабілітуючих підстав та заходів дисциплінарного провадження згідно з Наказом № 130-K та Наказом № 303-К, та надати Суду результати такого розслідування;

4. Визнати протиправною безпідставну відмову Міністерства економіки України () у наданні позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щорічної та додаткової відпусток, що порушує його право на відпочинок, гарантоване статтями 45 Конституції України, 57-59 Закону України «Про державну службу»;

5. Стягнути з Міністерства економіки України () на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію моральної шкоди у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень за заподіяні моральні страждання, спричинені систематичним переслідуванням (мобінгом) позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом порушення та закриття без реабілітуючих підстав та заходів дисциплінарного провадження, примушування до звільнення, скорочення заробітної плати, не ознайомлення з наказами про проходження державної служби, формальний підхід у проведенні оцінювання результатів службової діяльності та плануванні кар`єри, дискримінацію щодо підвищення кваліфікації, ігнорування прав на відпочинок, виключення з виробничих процесів, ненадання завдань та доручень для виконання, ненадання необхідної для виконання посадових обов`язків інформації.

Позивач в обґрунтування заявлених вимог наполягає на застосуванні щодо нього відповідачем систематичного переслідування мобінгу (цькування). Зазначає, що відповідач і окремо посадова особа відповідача державний секретар Міністерства економіки України Петрук В.В., під безпосереднім керівництвом якого працює позивач, протягом тривалого періоду роботи, а саме з серпня 2024 року систематично порушують права позивача:

- безпідставне позбавлення позивача частини виплат (премій та інших заохочень).

Вказуючи на положення статті 50, 52 Закону України «Про державну службу» №889, позивач зазначив, що починаючи з серпня 2024 року, відповідач припинив виплачувати всі види премій позивачу, що підтверджує листом відповідача від 28.01.2025 №2121-14/9071-09 щодо надання інформації про фінансово-грошові заохочення у вигляді будь-яких видів премій та/або інших нарахувань (виплат) будь-якого призначення, відмінних від посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця ОСОБА_1 на посаді директора департаменту праці та зайнятості протягом 2023 та 2024 років, розрахунковими листами за 2023 та 2024 років відповідача з додатками, та розрахунковими листами позивача. Позивач вказує на недобросовісну поведінку відповідача щодо безпідставного позбавлення його частини виплат (премій та інших заохочень), яка спричинила недоотримання позивачем фінансових ресурсів і значні моральні страждання;

- створення стосовно позивача напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність, безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція.

Вказує на те, що 02.08.2024 позивач без попереджень і пояснень був видалений заступницею Міністра економіки України Т.Бережною з чату, створеному у месенджері WhatsApp робочої групи з підготовки пропозицій до проекту Трудового кодексу України. Зауважує, що позивач брав безпосередню участь у розробці проекту Трудового кодексу України (в редакції 2024 року), що наразі проходить узгодження і входив у склад робочої групи з підготовки пропозицій до проекту Трудового кодексу України, відповідно до наказів Міністерства економіки України від 28.09.2023 № 14507 «Про утворення робочої групи з підготовки пропозицій до проекту Трудового кодексу України» та від 11.10.2023 № 15222 «Про внесення змін до наказу Мінекономіки від 28.09.2023 № 14507». За останнім наказом було утворено робочу групу з підготовки пропозицій до проекту Трудового кодексу України, у складі якої позивач на посаді директора департаменту праці та зайнятості був визначений секретарем робочої групи. У 2024 році робоча група працювала, проводила засідання, в ході яких було опрацьовано проекти книг до Трудового кодексу України. Також, зазначає, що 07.08.2024 його без попереджень і пояснень було видалено з чату, створеному у месенджері WhatsApp робочої групи керівників самостійних структурних підрозділів Міністерства економіки України «Мінекономіки». З серпня 2024 року позивача припинили залучати до участі/проведення робочих нарад на виконання доручення Прем`єр-міністра України Д. Шмигаля від 04.04.2023 № 10013/0/1-23 щодо проведення щотижневих засідань Міжвідомчої робочої групи з питань погашення заборгованості із заробітної плати (грошового забезпечення) за результатами вжитих заходів щодо скорочення заборгованості із виплати заробітної плати і недопущення її виникнення у подальшому на підприємствах-боржниках), які позивач регулярно організовував та проводив протягом 2023-2024 років з центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, соціальними партнерами та підприємствами-боржниками з метою виконання зазначеного доручення Прем`єр-міністра України Д. Шмигаля. Перелічені дії для позивача спричинили моральні страждання;

- порушення безперешкодного ознайомлення з документами про проходження позивачем державної служби.

Зазначив, що зокрема, розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 11.06.2024 №177д ОСОБА_1 , директору департаменту праці та зайнятості Міністерства економіки України було надано допуск до державної таємниці, що вбачається із листа відповідача від 31.01.2025 № 5102-16/10635-09. За вказаним листом відповідач також зазначив, що відповідно до наказу Мінекономіки від 30.01.2024 № 2704 «Про внесення змін до структури апарату Міністерства економіки України» були внесені зміни до номенклатури посад працівників Мінекономіки, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, зокрема щодо виключення посади директора департаменту праці та зайнятості, у зв`язку із чим позивачу наказом Міністерства економіки України від 26.08.2024 № 51д-дск, відповідно до абзацу першого пункту 77 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 (далі - Порядок), доступ до державної таємниці було припинено та повідомлено про те, що допуск скасовується після закінчення шести місяців з дня припинення доступу. Вказуючи на пункт 185 Інструкції з діловодства в Мінекономіки, затвердженої Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 01.08.2017 №1150 (зі змінами) (далі Наказ №1150) щодо ознайомлення роботодавцем із наказами, позивач, застосовуючи також пункт 13 частини першої статті 7 Закону № 889, відповідач не ознайомив його із наказом про призупинення доступу до державної таємниці. Додав, що із наказом №51д-дск позивач ознайомився лише після отриманої відповіді на запит. Позивач вважає, що така недобросовісна поведінка відповідача, спричинила йому моральні страждання;

- відмова у продовженні електронного цифрового підпису (ЕЦП/КЕП) позивача, безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція.

Позивач зазначив, що у жовтні 2024 року державний секретар відповідача Петрук В.В. без наявності обґрунтованих причин і без жодного пояснення відмовився підписати заяву позивача для надавача електронних довірчих послуг (центру ключів) для виготовлення з метою службового використання електронного цифрового підпису (кваліфікованого електронного підпису) (ЕЦП/КЕП) позивача, як посадової особи-директора департаменту праці та зайнятості Міністерства економіки України, після того як завершився строк дії раніше наданого (на попередній період) ЕЦП/КЕП позивача. Покликаючись на пункти 1, 21, 100, 125 Інструкції з діловодства в Мінекономіки, затвердженої Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 01.08.2017 №1150 (зі змінами) (далі Наказ №1150), а також на те, що основна форма провадження діловодства в Мінекономіки є електронна.

Позивач вважає, що порушення відповідачем вимог вказаної Інструкції з діловодства в Мінекономіки є також є однією з ознак застосування мобінгу (цькування), що полягає у безпідставному негативному виокремленню працівника з колективу або його ізоляція, є свідомим навмисним порушенням прав позивача з боку державного секретаря відповідача Петрука В.В., і є окремим фактом також завдання моральної шкоди;

- нерівність можливостей для навчання та кар`єрного зросту позивача.

Позивач вказує на те, що 18.09.2024 внутрішнім листом №4705-12/761 подав власну кандидатуру за встановленою формою згідно з додатком щодо участі у навчальній програмі з підвищення рівня володіння англійською мовою «British Euro-Atlantic Language Training Programme», але відповідач відмовив йому у включенні до зазначеної навчальної програми, попри наявність кількох десятків навчальних місць у програмі, і включення до програми державних службовців-працівників відповідача як категорії «Б», так і категорії «В», враховуючи, що позивач має підкатегорію посади державної служби «Б1», вважає такі дії недобросовісною дискримінаційною поведінкою, мобінгом (цькуванням), що спричинило моральні страждання. Надає внутрішній лист до відповідача від 18.09.2024 №4705-12 «Щодо підвищення рівня володіння англійською мовою»;

- формальний підхід до оцінювання результатів службової діяльності і до визначення завдань і ключових показників позивача, порушення прав позивача на планування своєї кар`єри.

Вказав на неналежне виконання державним секретарем відповідача ОСОБА_2 обов`язків, встановлених пунктом 7 частини другої статтею 63 Закону №889. Позивач вказує на положення статті 44 Закону № 889 і пункти 7, 9, 11, 13, 15, 16, 34, 36, абз. 1 пункту 37, пункти 39, 40, 41 Порядку №640 щодо оцінювання працівника. Зазначає, що безпосереднім його керівником згідно Посадової інструкції позивача є державний секретар відповідача Петрук В.В. Позивач підготовив і направив державному секретарю внутрішнім листом від 07.11.2025 №4705-12/770 «Звіт про службову діяльність директора департаменту праці та зайнятості ОСОБА_1 для щорічного оцінювання в 2024 році відповідно до пунктів 39 та 9-1 Порядку №640», в якому виразив також готовність і запропонував відповідачу розглянути кандидатуру директора департаменту праці та зайнятості ОСОБА_1 для призначення на посаду у вищому корпусі державної служби категорії «А». Та, державний секретар не врахував досягнення позивача, не призначив співбесіду для проведення оцінювання позивача; без проведення співбесіди формально оцінив кожне з 4-х виконаних позивачем завдань в 2024 році оцінкою « 3» (середній бал « 3,00»), визначив завдання і ключові показників позивача на 2025 рік також формально, без проведення їх обговорення, чим порушив право позивача на об`єктивне оцінювання, а Державу Україна на вмотивованого служити народові України на посаді у вищому корпусі державної служби категорії «А» державного службовця в особі позивача. Вказані порушення прав позивача також на планування своєї кар`єри відповідно до частини першої статті 44 Закону №889, державний секретар відповідача ОСОБА_2 порушив вимоги статті 63 Закону №889, яка прямо встановлює в пункті 7 частини другої обов`язок керівника державної служби забезпечувати прозорість та об`єктивність під час оцінювання результатів службової діяльності державних службовців. Таким чином, вказує також, що така недобросовісна та протиправна поведінка відповідача спричинила йому моральні страждання;

- порушення законодавства у сфері державної служби по відношенню до позивача у вигляді дій (бездіяльності) спрямованих на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків.

Позивач зазначає про наказ Міністерства економіки України від 30.01.2024 № 2704 «Про внесення змін до структури апарату Міністерства економіки України» (далі Наказ №2704), яким затверджено нову структуру Міністерства економіки України, та наказ від 08.03.2024 №12-Б «Про введення в дію змін до штатного розпису апарату Міністерства економіки України на 2024 рік» затверджено штатний розпис на 2024 рік апарату Міністерства економіки України, за якими відповідач запропонував 13.03.2024 позивачу очолити департамент праці, для чого запропонував подати заяву на призначення на посаду директора департаменту праці та направити її на погодження заступнику Міністра економіки України Т.Бережній. Відповідно, позивач створив в Системі електронного документообігу «АСКОД», яка використовується для електронного документообігу відповідачем (далі СЕД «АСКОД») заяву на призначення Поклонського Р.І. на посаду директора департаменту праці Міністерства економіки України від 13.03.2024 № 37, яка була погоджена 13.03.2024 заступником Міністра економіки України Т.Бережною. Надав відповідні заяви на призначення ОСОБА_1 від 13.03.2024 № 37 та лист погодження в СЕД «АСКОД». Вказуючи на згідно зі статтями 56-58 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі Закон №1700), норми Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 171 (зі змінами) щодо спеціальної перевірки НАЗК, позивач зазначив, що перевірка проводиться у строк, що не перевищує двадцяти п`яти календарних днів з дня надання згоди на проведення спеціальної перевірки, із прийняттям відповідного рішення. Застосовуючи норму частиною третьої статті 31 Закону №889 щодо прийняття рішення після отримання документів НАЗК по спеціальній перевірці, враховуючи заяви на призначення позивача від 13.03.2024 № 37 на посаду директора департаменту праці відповідача, погодженої, письмової згоди позивача на проведення спеціальної перевірки від 21.03.2024 та необхідного повного вичерпного переліку інших документів для проведення спеціальної перевірки, відповідач направив запит на проведення спеціальної перевірки дев`ятьма листами від 21.03.2024 №№ 2201-16/21061-05, 2201-16/21062-03, 2201- 16/21063-03, 2201-16/21064-03, 2201-16/21065-03, 2201-16/21066-03, 2201-16/21067-03, 2201-16/21068-03, 2201-16/21069-06. В свою чергу НАЗК майже рік (364 календарних дні) не надавало довідку про проходження позивачем спеціальної перевірки. Наполягає, що керівник державної служби Міністерства економіки України державний секретар Петрук В.В. є особою, відповідальною за організацію належного та своєчасного проведення спеціальної перевірки позивача згідно з частиною другою статті 56 Закону №1700, не тільки відсторонився від вирішення проблеми порушення строку надання результатів спеціальної перевірки, але й проігнорував факт знаходження позивача на перевірці відомостей НАЗК, яку власним підписом ініціював, та вирішив звільнити позивача, для чого 22.01.2025 ознайомив з попередженням про наступне звільнення без пропозиції позивачу іншої рівнозначної посади державної служби або, як винятку, нижчої посади державної служби, що відповідала б його професійній підготовці та професійним компетентностям, при цьому повинно враховуватися переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, чим порушив законодавчі вимоги частини третій статті 87 Закону №889. Надав до позову попередження про наступне звільнення від 22.01.2025. Додав, що маючи двадцять дев`ять вакантних посад, відповідач звільнив позивача Наказом Міністерства економіки України від 24.02.2025 №135-К «Про звільнення ОСОБА_1 », зазначив про численні порушення виданим наказом про звільнення, зокрема недотримання відповідачем імперативної норми визначеної частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу». Позивач оскаржив наказ про звільнення до суду, справа №320/12633/25. Відповідач зокрема на підставі пункту 17 частини четвертої статті 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» наказом від 24.04.2025 № 348-К «Про визнання наказу Мінекономіки від 24.02.2025 № 135-К таким, що втратив чинність». Київський окружний адміністративний виніс ухвалу про закриття провадження від 26.05.2025 у справі №320/12633/25. Вважає наявною недобросовісної та протиправної поведінки відповідача, що полягала у суттєвому свідомому порушенні законодавства у сфері державної служби по відношенню до позивача, яка спричинила йому значні моральні страждання;

- порушення права позивача на відпочинок.

Позивач вказує на норму статті 45 Конституції України, статті 57, 58, 59 Закону №889 та зазначає, що відповідач відмовив у наданні йому відпусток згідно направлених на розгляд державному секретарю відповідача Петруку В.В. двох заяв про надання відпустки: 1) на частину щорічної відпустки з 24.02.2025 строком на 26 календарних днів з виплатою грошової допомоги і 2) додаткову відпустку за стаж державної служби строком на 1 календарний день 21.02.2025, що вважає порушенням конституційно закріпленого права на відпочинок, яке законодавчо закріплено статтями 57, 58, 59 Закону №889. Після 10-ти денного погодження заяв позивача державний секретар відповідача Петрук В.В. відмовив у наданні відпусток позивачу, пославшись на правову позицію департаменту юридичного забезпечення. Зауважив, що він протягом 2023 року перебував у відпустках лише два календарних дні, протягом 2024 року також лише два календарних дні, і щорічну основну відпустку з виплатою грошової допомоги згідно із запланованим графіком відпусток працівників Міністерства на 2025 рік, затвердженим наказом Мінекономіки від 31.12.2024 № 1028-к «Про затвердження графіку відпусток працівників Міністерства на 2025 рік», спланував у березні 2025 року. Протягом березня 2025 року позивач перебував лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, у зв`язку з чим вказав на норму пункту 1 частини другої статті 11 Закону України «Про відпустки» щодо перенесення відпустки у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю. З метою перенесення строків надання щорічної основної відпустки позивач направив на розгляд державному секретарю Міністерства економіки України Петруку В.В. службову записку від 15.05.2025 №4705-12/9 наступного змісту: «У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю протягом березня 2025 року, засвідченої у встановленому порядку (пункт 1 частини другої статті 11 Закону України «Про відпустки»), на період якого була запланована основна відпустка з виплатою грошової допомоги, прошу перенести строки надання відпустки директора департаменту праці та зайнятості Поклонського Р.І., яка була запланована графіком відпусток працівників Міністерства на 2025 рік, затвердженого наказом Мінекономіки від 31.12.2024 № 1028-к «Про затвердження графіку відпусток працівників Міністерства на 2025 рік» та відповідно просив внести зміни до графіку. Так, позивач запропонував зміну строків надання основної відпустки з виплатою грошової допомоги в період з 12.06.2025 до 05.07.2025 відповідно до примітки: «Зміни до строків надання відпустки, яка запланована на березень та липень 2025 року» та зміна строків надання додаткової відпустки в період з 07.07.2025 до 09.07.2025 відповідно до примітки: «Зміни до строків надання відпустки, яка запланована на грудень 2025 року». Позивач вважає що відповідач ігнорує норми діючого законодавства чим порушим права позивача на відпусту та такою недобросовісною та протиправною поведінкою завдав моральної шкоди. Надав копії службових записок і заяв позивача і листів з відмовами у наданні відпустки відповідача від 25.02.2025 №2205-17/17572-09 із заявами на відпустку ОСОБА_1 ;

- використання по відношенню до позивача як форми тиску дисциплінарного провадження, що закінчилось його закриттям без накладення стягнення, проте яке не містило реабілітуючих позивача підстав та заходів.

Позивач зазначив, що державний секретар відповідача Петрук В.В. підписав наказ Міністерства економіки України від 20.02.2025 №130-К «Про дисциплінарне провадження» (далі Наказ №130-К), в якому на відповідно до статей 68 та 72 Закону України «Про державну службу» наказав з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку порушити дисциплінарне провадження з відстороненням позивача від виконання посадових обов`язків на час здійснення дисциплінарного провадження. Підставою для підписання наказу було зазначено 2 доповідні записки директора департаменту цифрового розвитку та електронних сервісів Євгенія Сторожука від 20.02.2025 № 4001-05/62, від 20.02.2025 № 4001-05/64, нібито-то про несанкціоновану зміну порядку погодження проектів кадрових наказів позивача. Вважає, що це рішення було прийняте без жодних правових підстав, наказ №130-К був підписаний менш ніж за три робочі години з моменту отримання доповідних записок, які стали його підставою. Цей факт свідчить, що рішення про початок дисциплінарного провадження було ухвалене не в результаті всебічного розгляду, а як спосіб усунути позивача від виконання посадових обов`язків. Наказ №130-К про дисциплінарне провадження вважає незаконним, оскільки він прийнятий без пояснень позивача, відсутні правові підстави для початку дисциплінарного провадження, створено конфлікт інтересів у складі дисциплінарної комісії та відсторонення позивача є репресивним заходом без належного обґрунтування. Вказує, що жодного дисциплінарного проступку ним не було вчинено, відсторонення застосоване як покарання за спробу відстояти свої права на законне погодження відпустки, яка в результаті не була надана відповідачем. Порушення права на відпустку вважає є неприпустимим. Через це свої дії щодо відновлення конституційного права на відпочинок вважає виправданою. Додав, що наказом Міністерства економіки України від 14.04.2025 №303-К дисциплінарне провадження було закрито без будь-якого стягнення та надав накази відповідача від 20.02.2025 №130-К «Про дисциплінарне провадження» та від 14.04.2025 №303-К «Про закриття дисциплінарного провадження». Відповідно зазначив, що після закриття дисциплінарного провадження для позивача залишилися негативними наступні чинники: наказ про закриття провадження не містив реабілітуючих позивача підстав та заходів, а саме не містив жодної оцінки правомірності дій позивача та не містив жодного положення про відсутність дисциплінарного проступку позивача або про необґрунтованість підстав для провадження, позивач був позбавлений права на захист, підстави порушення дисциплінарного провадження були надуманими враховуючи, що програмне забезпечення СЕД «АСКОД» не містить жодних технічних обмежень щодо зміни черговості погодження. Також, висновок самої дисциплінарної комісії спростовував наявність складу дисциплінарного проступку, порушено право на ознайомлення із матеріалами дисциплінарного провадження, не проведено аудит аналогічних випадків. Згідно з Актом від 24.03.2025 дисциплінарної комісії, така можливість не була надана. У рекомендації дисциплінарної комісії було допущено порушення принципу пропорційності подавши подання про звільнення позивача. Позивач був підданий емоційному та психологічному тиску примушування щодо звільнення. Вказане на переконання позивача є системним мобінгом тиском, дискредитацією, ізоляцією (відсторонення), примушуванню до звільнення, що завдало позивачу серйозної репутаційної шкоди та моральних страждань, які поглиблюються через відсутність реабілітуючих підстав та заходів та демонстративне ігнорування з боку безпосереднього керівництва і є окремим фактом моральної шкоди;

- виключення позивача з виробничих процесів, ненадання позивачу завдань та доручень для виконання.

Позивач зазначив, що відповідач з початку 2025 року повністю припинив надавати йому завдання та доручення для виконання. На підтвердження надав копії головного екрану СЕД «АСКОД» з відсутніми дорученнями позивачу від відповідача протягом 2025 року і сталою кількістю електронних документів на контролі/до виконання в кількості 3-х на контролі і 2-х до виконання, які залишилися на контролі з 2023 року (від 29.05.2025, 04.06.2025, 09.06.2025). Такі дії призвели до істотного морального страждання позивача, оскільки шляхом незалучення позивача у виробничі процеси Міністерства економіки України, відповідач нівелював професійні компетентності позивача та виокремлював позивача з колективу та з робочого середовища, що посилило психологічний тиск на позивача в умовах вже наявного тиску, пов`язаного із незаконним звільненням та іншими протиправними діями/бездіяльністю відповідача по відношенню до позивача. Таким чином, недобросовісна поведінка відповідача у виключенні позивача з виробничих процесів, ненадання позивачу завдань та доручень для виконання є окремим фактом завданої йому моральної шкоди;

- ненадання відповідачем необхідної позивачу для виконання посадових обов`язків інформації.

Позивач вказує на пункт 1 частини другої статті 55 Закону №889, та зазначив, що відповідач повністю виключив позивача з усіх комунікаційних ресурсів Міністерства економіки України, позивач протягом тривалого періоду знаходився в інформаційному вакуумі, і не отримував службової інформації, необхідної для виконання посадових обов`язків. Ці дії відповідно призвели до істотного морального страждання позивача. Своєю недобросовісною поведінкою відповідач створив ситуацію виокремлення позивача з колективу та з робочого середовища, а також посилили психологічний тиск на позивача в умовах вже наявного тиску, пов`язаного із незаконним звільненням та іншими протиправними діями/бездіяльністю відповідача по відношенню до позивача.

Завдану моральну шкоду, заявлену до стягнення у сумі 300 000 грн. позивач пов`язує із застосуванням щодо нього мобінгу (цькування) що полягало у систематичному переслідуванні зі сторони відповідача, заподіяння моральних страждань у зв`язку із порушення та закриття без реабілітуючих підстав та заходів дисциплінарного провадження, порушенням трудових прав позивача, примушування його до звільнення, скорочення заробітної плати, не ознайомлення з наказами про проходження державної служби, формального підходу відповідача у проведенні оцінювання результатів службової діяльності та плануванні кар`єри, дискримінацію щодо права позивача на підвищення кваліфікації, ігнорування його прав на відпочинок, виключення з виробничих процесів, ненадання завдань та доручень для виконання, ненадання необхідної для виконання посадових обов`язків інформації. Постійний вплив з боку відповідача у вигляді мобінгу (цькування) погіршили внутрішній психологічний стан позивача. Психологічний тиск спричинив моральне пригнічення, позивач перебував у стані постійного емоційного напруження, втративши відчуття безпеки, стабільності та впевненості у майбутньому, що є базовими ознаками гідного трудового середовища. Позивач постійно перебував у стані очікування можливої втрати роботи, що посилило рівень тривожності, викликало труднощі зі сном та ознаки хронічного стресу. Ускладнення у професійному спілкуванні з колегами та партнерами, спричинене наявністю негативного тиску з боку відповідача до позивача, мали негативний вплив на соціальні зв`язки та соціальну самооцінку позивача. Моральна шкода, нанесена діями (бездіяльністю) відповідача полягає також у приниженні честі, гідності та ділової репутації позивача, які захищаються законом.

Розмір заявленої моральної шкоди позивач обґрунтовує значною тривалістю мобінгу, високим рівнем відповідальності займаної посади, тяжкістю пережитих емоційних страждань описаних в позові та триваючим впливом, майже рік, неправомірних дій відповідача на психоемоційний стан і професійне майбутнє позивача.

Додає, що заявлені 300 тис.грн. моральної шкоди сумарно становлять лише 5 місячних зарплат позивача до виплати після відрахування обов`язкових податків. І у зв`язку з тим, що довготриваючий протягом останніх 12 місяців мобінг з боку відповідача спричинив позивачу набагато більші фінансові втрати у вигляді як реально понесених матеріальних (грошових) витрат, так і недоотриманих матеріальних (грошових) доходів, компенсація моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України та згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, в жодному випадку не є способом збагачення позивача, а лише компенсацією моральної шкоди, дійсно заподіяної позивачу мобінгом відповідача.

Ухвалою суду від 22.08.2025 позовна заява залишена без руху у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду із позовом щодо відмови Міністерства економіки України у наданні щорічної та додаткової відпусток, та не поданням заяви про визнання поважними причин пропуску строку звернення із відповідними доказами, поновлення строку та не надання обґрунтування та розрахунку заявленого розміру моральної шкоди, відповідно 300 000 грн. Позивачу встановлено порядок та строк усунення недоліків позовної заяви.

27.08.2025 через систему Електронний суд від позивача надійшли до суду заява на виконання вимог ухвали суду.

08.09.2025 ухвалою суду визнано поважною причину пропуску строку звернення до суду із позовом до Міністерства економіки України про відмову у наданні щорічної та додаткової відпусток; поновлено позивачу строк звернення до суду із вимогами до Міністерства економіки України про відмову у наданні щорічної та додаткової відпусток; відкрито провадження в адміністративній справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи державний секретар Міністерства економіки України Петрук Віталій Вікторович.

Відповідач зазначив про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову. Мінекономіки вважає доводи позивача голослівними, надуманими та необґрунтованими, зазначені в позові мотиви свідчать про незгоду з діями та рішеннями Мінекономіки, проте не свідчать про обмеження його прав і свобод, які б виразилися саме в мобінгу. Водночас відсутнє підтвердження переконливими об`єктивними доказами аргументів позивача про вчинення відповідачем відносно нього мобінгу. Заявлена моральна шкода не підтверджена належними доказами. В задоволенні позову просить суд відмовити.

Третьою особою пояснень до суду не подано.

Суд зазначає, що за час розгляду даної справи, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства» від 21.07.2025 № 903 Міністерство економіки України перейменовано на Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.

Відповідно до пункту 1 постанови перейменовано Міністерство економіки України на Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.

Пунктом 2 постановлено затвердити Положення про Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.

Третім пунктом ліквідовано Міністерство аграрної політики та продовольства, поклавши його функції на Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства; Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів, поклавши його функції на Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства.

Далі за текстом Мінекономіки.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2025 № 903, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінекономіки є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує, серед визначеного, зокрема, формування та реалізацію державної політики у сфері праці, зайнятості населення, трудової міграції, трудових відносин, соціального діалогу.

Таким чином, відбулося перейменування Міністерства економіки України зі збереженням коду ЄДРПОУ.

Отже, оскільки в даному випадку не має місце правонаступництво та реорганізація відповідача, а було здійснено лише зміну назви без зміни ідентифікаційного коду, суд дійшов висновку про наявність підстав для заміни назви відповідача.

Відтак, суд вважає необхідним замінити назву відповідача у справі Міністерство економіки, а саме його назву на нову Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України (далі по тексту Мінекономіки).

10.11.2025, ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 в адміністративній справі № 320/34115/25.

17.11.2025, ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору НАЗК.

Встановивши обставини у справі, доводи позивача та відповідача, дослідивши письмові докази подані сторонами, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків із зазначенням мотивів та підстав.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 23.04.2019 № 466-к «Про призначення ОСОБА_1 », на підставі протоколу від 26.12.2018 № 183 засідання конкурсної комісії для відбору осіб на зайняття посад фахівців з питань реформ в апараті Міністерства соціальної політики України, позивача з 02.05.2019 призначено на посаду керівника експертної групи з питань охорони, безпеки та гігієни праці директорату норм та стандартів гідної праці як переможця конкурсу, і після проходження випробувального строку 03.10.2019 присвоєно 6 (шостий) ранг державного службовця.

У зв`язку із набуттям чинності Закону України від 05.12.2019 № 341-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо формування державної політики у сфері праці, трудових відносин, зайнятості населення та трудової міграції» та внесених змін до Положення про Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.2019 №838), згідно яких функції формування та реалізації політики у сферах праці, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, соціального діалогу віднесено до компетенції Мінекономіки, наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 17.01.2020 №166-к ОСОБА_1 призначено на посаду керівника експертної групи з питань охорони, безпеки та гігієни праці директорату норм та стандартів гідної праці Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з 17.01.2020 за переведенням з Міністерства соціальної політики України.

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 14.12.2020 №1861-к ОСОБА_1 призначено на посаду керівника експертної групи з питань охорони, безпеки та гігієни праці директорату розвитку ринку праці та умов оплати праці Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з 15.12.2020 у зв`язку із зміною структури та штатного розпису Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2021 № 504 Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України перейменовано на Міністерство економіки України.

Відповідно, з 21.05.2021 ОСОБА_1 продовжив працювати на посаді керівника експертної групи з питань охорони, безпеки та гігієни праці директорату розвитку ринку праці та умов оплати праці Міністерства економіки України.

Наказом Міністерства економіки України від 09.09.2022 № 1022-к ОСОБА_1 призначено на посаду керівника експертної групи з питань умов праці та безпеки і здоров`я працівників директорату праці та зайнятості Міністерства економіки України з 26.09.2022 у зв`язку із зміною структури та штатного розпису Міністерства економіки України.

Наказом Міністерства економіки України від 01.11.2022 № 1469-к ОСОБА_1 присвоєно 5 (п`ятий) ранг державного службовця.

Наказом Міністерства економіки України від 28.03.2023 № 434-к ОСОБА_1 звільнено 28.03.2023 з посади керівника експертної групи з питань умов праці та безпеки і здоров`я працівників директорату праці та зайнятості Міністерства економіки України за угодою сторін, частина друга статті 86 Закону №889.

Наказом Міністерства економіки України від 29.03.2023 № 435-к ОСОБА_1 з 29.03.2023 призначений на посаду директора департаменту праці та зайнятості Міністерства економіки України до призначення на цю посаду переможця конкурсу, але не більше ніж 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.

В посадові обов`язки позивача, зокрема, входить забезпечення розроблення пропозицій щодо формування та реалізації державної політики у сферах, в яких департамент праці та зайнятості виконує свої функції, забезпечення здійснення керівництва роботою департаменту та забезпечення виконання покладених на департамент завдань і функцій.

Посаді директора департаменту праці та зайнятості Мінекономіки встановлено класифікаційний код 3-IV-1.1. згідно: постанови Кабінету Міністрів України від 23.10.2023 № 1109 «Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році»; наказу Національного агентства України з питань державної служби (далі НАДС) від 30.09.2020 № 187-20 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.12.2020 за № 1219/35502) «Про затвердження Методики проведення класифікації посад державної служби»; наказу Міністерства економіки України від 31.10.2023 № 16346 «Про проведенням класифікації посад державної служби Міністерства економіки України в умовах воєнного стану»; листа Мінекономіки до НАДС від 27.11.2023 № 2203-07/64298-03.

Відповідно, директору департаменту праці та зайнятості Мінекономіки ОСОБА_1 встановлено наступний тип посади: аналіз державної політики та нормотворча діяльність, четвертий керівний рівень, юрисдикція та тип державного органу 1.1, що не заперечувалось відповідачем та вбачається із наявного у справі листа відповідача від 17.02.2025 №2203-07/15045-09.

Суд також враховує та зазначає, що ОСОБА_1 в 1997 році отримав диплом з відзнакою за спеціальністю «Електрифікація та автоматизація сільського господарства» та кваліфікацію молодший спеціаліст електрик в Луганському політехнічному коледжі. В 1999 році отримав диплом з відзнакою за спеціальністю «Енергетика сільськогосподарського виробництва» та кваліфікацію інженер-електрик в Харківському державному технічному університеті сільського господарства. В 2005 році отримав диплом за спеціальністю «Фінанси» та кваліфікацію спеціаліста з фінансів в Харківському національному економічному університеті.

Протягом перебування на посадах державної служби ОСОБА_1 пройшов одинадцять курсів підвищення професійної компетентності як в рамках індивідуальних програм професійного розвитку, так і шляхом особистого вибору, що свідчить про професійну компетентність та вбачається з листа відповідача від 03.02.2025 № 2205-17/11015-09.

Стаж роботи ОСОБА_1 на керівних посадах у фінансових установах банківського і страхового сектору, а також на посадах державної служби категорії «Б» з функціями та завданнями з формування та реалізації державної політики у сфері праці та зайнятості становить 22 роки.

Позивач протягом всього строку перебування на посадах державної служби у відповідача, продемонстрував високий професійний рівень, відмінне або позитивне виконання завдань і ключових показників службової діяльності, що підтверджується наявними у справі результатами оцінювання службової діяльності позивача з 2020 року, згідно листа відповідача від 03.02.2025 № 2205-17/10872-09, відповідно:

«Під час визначення результатів виконання завдань відповідно до Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2017 року № 640, ОСОБА_1 отримані:

- у 2020 році оцінка відмінна; обґрунтування оцінки: «Поставлені завдання виконувалися своєчасно і самостійно з дотриманням правил етичної поведінки, робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки»;

- у 2021 році оцінка відмінна; обґрунтування оцінки: «Поставлені завдання виконувалися своєчасно і самостійно з дотриманням правил етичної поведінки, робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки»;

- у 2022 році визначення результатів виконання завдань не проводилось;

- у 2023 році оцінка позитивна; обґрунтування оцінки: «Робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки»;

- у 2024 році оцінка позитивна; обґрунтування оцінки: «Завдання виконані, робота проводилась з дотриманням правил етичної поведінки».».

Відповідно до характеристики, підписаної державним секретарем Міністерства ОСОБА_2 слідує - «За результатами оцінювання службової діяльності державного службовця за 2020 рік та за 2021 рік ОСОБА_1 має відмінні оцінки, за 2023 рік та за 2024 рік позитивні.». «За період роботи в Міністерстві економіки України ОСОБА_1 , зарекомендував себе як кваліфікований та досвідчений фахівець, володіє почуттям відповідальності за доручену справу, виявляє ініціативу та наполегливість в роботі.».

На підтвердження досвіду і компетентності позивача додано до справи лист відповідача від 23.02.2025 4704-05/17272-09, згідно з яким вбачається, що ОСОБА_1 за період з 29.03.2023 по 31.12.2024 було підготовлено (погоджено) 988 висновків за результатами опрацювання проектів нормативно-правових актів, які надійшли на погодження від інших органів з питань, що належать до компетенції департаменту та підготовки висновків Міністерства економіки України за результатами опрацювання проектів актів на предмет впливу реалізації актів на показники економічного і соціального розвитку, а також відповідності зобов`язанням України за Угодою про заснування Світової організації торгівлі.

На підтвердження спроможності позивача щодо аналізу державної політики та нормотворчої діяльності надано до справи лист відповідача від 08.03.2025 №4704-05/21225-09 щодо надання інформації стосовно проектів нормативно-правових актів, розроблених (підготовлених) у період з 29.03.2023 по 31.12.2024 департаментом праці та зайнятості Міністерства економіки України під безпосереднім керівництвом позивача.

За наявними у справі матеріалами вбачається, що під керівництвом ОСОБА_1 було розроблено 114 проектів нормативно-правових актів, серед яких 6 проектів Законів України; 4 проекти розпоряджень КМУ (усі прийнято), 64 проектів постанов КМУ (з них 53 прийнято), 40 проектів наказів Міністерства економіки України (усі затверджено).

На підтвердження ефективності і результативності ОСОБА_1 у виконанні особливо важливих доручень з видом контролю «особливий СКМУ» та доручень з видом контролю «особливий контроль» надано лист відповідача від 31.01.2025 №2003-01/10630-09 з якого вбачається, що «Мінекономіки за допомогою Системи електронного документообігу «Аскод» в 2023 році отримано 98 доручень з видом контролю «особливий СКМУ» та 579 доручень з видом контролю «особливий контроль», а в 2024 році 49 доручень з видом контролю «особливий СКМУ» та 405 доручень з видом контролю «особливий контроль», головним виконавцем яких визначено директора департаменту праці та зайнятості ОСОБА_1 ».

Наказом Міністерства економіки України від 28.09.2023 № 14507 «Про утворення робочої групи з підготовки пропозицій до проекту Трудового кодексу України» утворено робочу групу з підготовки пропозицій до проекту Трудового кодексу України, у складі якої Позивач на посаді директора департаменту праці та зайнятості ОСОБА_1 є секретарем робочої групи.

З обставин по справі слідує, що розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 11.06.2024 № 177д ОСОБА_1 , директору департаменту праці та зайнятості Міністерства економіки України надано допуск до державної таємниці, що підтверджено листом Мінекономіки від 31.01.2025 № 5102-16/10635-09, в якому також зазначено про те, що відповідно до наказу Мінекономіки від 30.01.2024 № 2704 «Про внесення змін до структури апарату Міністерства економіки України» були внесені зміни до номенклатури посад працівників Мінекономіки, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, зокрема щодо виключення посади директора департаменту праці та зайнятості.

Так, наказом Міністерства економіки України від 26.08.2024 № 51д-дск, відповідно до абзацу першого пункту 77 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 (далі - Порядок), ОСОБА_1 доступ до державної таємниці було припинено.

Враховуючи наказ №2704 від 30.01.2024 судом встановлено, що департамент праці та зайнятості в якому ОСОБА_1 обіймав посаду директора департаменту праці та зайнятості виключено із структури Мінекономіки, натомість було утворено два нових департаменти: департамент праці та департамент зайнятості.

Відповідно до наданого суду штатного розпису Мінекономіки, введеного в дію наказом Мінекономіки від 08.03.2024 № 12-Б «Про введення в дію змін до штатного розпису апарату Міністерства економіки України на 2024 рік» посада директора департаменту праці та зайнятості, яку займав ОСОБА_1 - ліквідована.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2025 № 903 «Деякі питання Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства» Міністерство економіки України перейменовано на Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, а структурою, затвердженою наказом Мінекономіки від 22.07.2025 № 1 «Про структуру апарату Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України», департамент праці та зайнятості не передбачено.

Також, відповідно до наявних штатного розпису Мінекономіки введеного в дію наказом Мінекономіки від 24.07.2025 № 1-Б, посада директора департаменту праці та зайнятості відсутня.

Разом з цим наказом Мінекономіки від 24.04.2024 № 10371 «Про затвердження положень про деякі самостійні структурні підрозділи» затверджено положення про департамент праці та про департамент зайнятості, а також визнано такими, що втратили чинність: наказ Мінекономіки від 21.06.2023 № 6063 «Про затвердження Положення про департамент праці та зайнятості»; наказ Мінекономіки від 11.12.2023 № 19136 «Про внесення зміни до підпункту 2 розділу 2 Положення про департамент праці та зайнятості».

Вищезазначені обставини не заперечуються позивачем.

Також, як встановлено, враховуючи зазначені вище накази Мінекономіки від 30.01.2024 № 2704 «Про внесення змін до структури апарату Міністерства економіки України» про затвердження нової структури Міністерства економіки України, та від 08.03.2024 №12-Б «Про введення в дію змін до штатного розпису апарату Міністерства економіки України на 2024 рік» про затвердження штатного розпису на 2024 рік апарату Міністерства економіки України, Мінекономіки було запропоновано 13.03.2024 позивачу очолити департамент праці, та ОСОБА_1 створив в Системі електронного документообігу «АСКОД», яка використовується для електронного документообігу відповідачем заяву на призначення ОСОБА_1 на посаду директора департаменту праці Міністерства економіки України від 13.03.2024 № 37, яка була погоджена 13.03.2024 заступником Міністра економіки України Т.Бережною та керівником державним секретарем Міністерства економіки України Петруком В.В.

Відповідачем було направлено лист до НАЗК від 21.03.2024 №2201-16/21065-03 щодо проведення спеціальної перевірки ОСОБА_1

НАЗК інформацію про результати спеціальної перевірки стосовно ОСОБА_1 надіслало до Мінекономіки листом від 20.03.2025 № 49-01/24222-25.

В справі також наявні матеріали щодо надіслання Мінекономіки в 2023 та в 2024 роках запиту на проведення спеціальної перевірки ОСОБА_1 на посаду директора департаменту праці та зайнятості, на якій ОСОБА_1 працює з 29.03.2023, яку відповідач отримав від НАЗК листом від 01.02.2024 № 49-01/6212-24.

НАЗК було провело автоматизовані перевірки поданих ОСОБА_1 декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік 04.01.2024, за 2022 рік 04.01.2024, за 2023 рік 20.04.2024 та за 2024 рік 20.05.2025. Довідки за результатами проведених автоматизованих перевірок декларацій ОСОБА_1 надіслані в особистий кабінет Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 , та за змістом довідок НАЗК не встановлено ознак порушень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України.

Надано до справи також інформаційну довідкою НАЗК від 06.06.2025 № 1823212 про відсутність корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.

Як вказує позивач, з серпня 2024 року його видалено зі створеного у месенджері WhatsApp робочої групи з підготовки пропозицій до проекту Трудового кодексу України, з чату, створеному у месенджері WhatsApp робочої групи керівників самостійних структурних підрозділів Міністерства економіки України «Мінекономіки», припинено залучення до участі/проведення робочих нарад на виконання доручення Прем`єр-міністра України Д. Шмигаля від 04.04.2023 № 10013/0/1-23 щодо проведення щотижневих засідань Міжвідомчої робочої групи з питань погашення заборгованості із заробітної плати (грошового забезпечення) за результатами вжитих заходів щодо скорочення заборгованості із виплати заробітної плати і недопущення її виникнення у подальшому на підприємствах-боржниках).

18.09.2024 внутрішнім листом №4705-12/761 позивач подавав власну кандидатуру за встановленою формою згідно з додатком щодо участі у навчальній програмі з підвищення рівня володіння англійською мовою «British Euro-Atlantic Language Training Programme».

У жовтні 2024 року державний секретар Петрук В.В. відмовився підписати заяву позивача для надавача електронних довірчих послуг (центру ключів) для виготовлення з метою службового використання електронного цифрового підпису (кваліфікованого електронного підпису) (ЕЦП/КЕП) позивача, як посадової особи-директора департаменту праці та зайнятості Міністерства економіки України, після того як завершився строк дії раніше наданого (на попередній період) ЕЦП/КЕП позивача.

Також, 11.02.2025 ОСОБА_1 написав і направив на розгляд державному секретарю відповідача Петруку В.В. дві заяви про надання відпустки:

1) на частину щорічної відпустки з 24.02.2025 строком на 26 календарних днів з виплатою грошової допомоги (до 21.03.2025).

2) додаткову відпустку за стаж державної служби строком на 1 календарний день 21.02.2025.

Відповідач відмовив позивачу у наданні щорічної і додаткової відпусток у листі від 25.02.2025 №2205-17/17572-09 та зазначив, що «..новий термін надання відпустки у разі її перенесення встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Надання невикористаної частини відпустки одразу після закінчення дії причин, які її перервали (зокрема тимчасова непрацездатність), можливе лише у випадку, коли такі причини настали під час використання відпустки. У період Вашої непрацездатності (з 21.02.2025 по 12.05.2025) відпустка не надавалась. Окрім того, відповідно до статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки. Враховуючи викладене, запропоновані Вами перенесення невикористаних днів щорічних відпусток не відповідає інтересам Міністерства та не може бути погоджено. Заяви про надання відпусток від 16.05.2025 № 1295, № 1296 залишено без розгляду.».

Протягом березня 2025 року позивач перебував лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

З метою перенесення строків надання щорічної основної відпустки позивач направив на розгляд державному секретарю Міністерства економіки України Петруку В.В. службову записку від 15.05.2025 №4705-12/9 наступного змісту: «У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю протягом березня 2025 року, засвідченої у встановленому порядку (пункт 1 частини другої статті 11 Закону України «Про відпустки»), на період якого була запланована основна відпустка з виплатою грошової допомоги, прошу перенести строки надання відпустки директора департаменту праці та зайнятості Поклонського Р.І., яка була запланована графіком відпусток працівників Міністерства на 2025 рік, затвердженого наказом Мінекономіки від 31.12.2024 № 1028-к «Про затвердження графіку відпусток працівників Міністерства на 2025 рік». Прошу внести відповідні зміни до графіку відпусток працівників Міністерства на 2025 рік згідно доданих у таблиці змін до графіку надання у 2025 році відпусток…», згідно з якими (змінами у таблиці) директором Департаменту праці та зайнятості Поклонським Р.І. запропонована зміна строків надання основної відпустки з виплатою грошової допомоги в період з 12.06.2025 до 05.07.2025 відповідно до примітки: «Зміни до строків надання відпустки, яка запланована на березень та липень 2025 року» та зміна строків надання додаткової відпустки в період з 07.07.2025 до 09.07.2025 відповідно до примітки: «Зміни до строків надання відпустки, яка запланована на грудень 2025 року».

Наказом Міністерства економіки України від 20.02.2025 №130-К «Про дисциплінарне провадження», підписаного державним секретарем Мінекономіки ОСОБА_2 , відповідно до статей 68 та 72 Закону України «Про державну службу» наказано з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку порушити дисциплінарне провадження з відстороненням ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків на час здійснення дисциплінарного провадження.

Підставою для видання наказу було дві доповідні записки директора департаменту цифрового розвитку та електронних сервісів Євгенія Сторожука від 20.02.2025 № 4001-05/62, від 20.02.2025 № 4001-05/64 про несанкціоновану зміну порядку погодження проектів кадрових наказів ОСОБА_1 , щодо відпусток.

ОСОБА_1 був відсторонений від виконання посадових обов`язків з 21.02.2025 до 14.04.2025.

В свою чергу, наказом Мінекономіки від 14.04.2025 №303-к закрито дисциплінарне провадження оскільки дії ОСОБА_1 не порушили мету та завдання, для яких був розроблений проект наказу. Відсутні докази того, що його дії призвели до фактичної перешкоди у виконанні службових завдань або унеможливили своєчасне прийняття наказу. Скеровано подання про звільнення.

22.01.2025 ОСОБА_1 було ознайомлено із попередженням про наступне звільнення.

Наказом Міністерства економіки України від 24.02.2025 №135-К «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців.

ОСОБА_1 оскаржено в судовому порядку наказ №135-К від 24.02.2025, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, справа №320/12633/25.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 у справі №320/12633/25 закрито провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, встановлено, що згідно наказу Міністерства економіки України від 24.04.2025 № 348-К наказ №135-К від 24.02.2025 (зі змінами) визнано таким, що втратив чинність.

Також, встановлено, що позивач листом від 07.11.2025 №4705-12/770 підготовив і направив державному секретарю відповідача Петруку В.В. «Звіт про службову діяльність директора департаменту праці та зайнятості ОСОБА_1 для щорічного оцінювання в 2024 році відповідно до пунктів 39 та 9-1 Порядку №640», в якому, з урахуванням статті 44 Закону №889 про безпосередній зв`язок результатів щорічного оцінювання службової діяльності державних службовців з прийняттям рішення щодо планування їхньої кар`єри, виразив готовність і запропонував відповідачу розглянути кандидатуру директора департаменту праці та зайнятості ОСОБА_1 для призначення на посаду у вищому корпусі державної служби категорії «А».

Позивача на вказану ним посаду не призначено.

Позивач також наполягає на необ`єктивному, однобічному проведенні щорічного оцінювання за 2024 рік, не забезпечення його КЕП, не надання службової інформації для виконання ним своїх посадових обов`язків.

Позивач заявляє, що під час перебування ним на державній службі відповідач застосовує систематично щодо нього мобінг (цькування), чим спричинено моральні страждання та заподіяно моральну шкоду, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, в силу ч.2 ст.2 КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), який набрав чинності з 01 травня 2016 року.

Відповідно до частин 2-3 статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Закон України «Про державну службу» № 889-VIII не містить визначення поняття «мобінг», не встановлює механізму його виявлення, попередження чи реагування на відповідні прояви.

Разом з тим, частиною третьою статті 5 зазначеного Закону передбачено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих спеціальним законом.

Таким чином, з урахуванням приписів загального трудового законодавства, суд бере до уваги, що поняття мобінгу (цькування), а також способи його запобігання та припинення, визначені статтею 2-2 Кодексу законів про працю України, яку було введено в дію Законом України від 16.11.2022 № 2759-IX.

Відтак, 11.12.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)», яким доповнено Кодекс законів про працю України статтею 2-2, де визначено наступне мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є: створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги); безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (не запрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця); нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту; нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації; безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень); необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці з порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).

Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.

Відповідно до абзацу 8 частини 1 статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Згідно з частини 4 статті 2 -2 КЗпП України вчинення мобінгу (цькування) заборонено.

При цьому частиною 5 статті 2-2 КЗпП України встановлено, що особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.

Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.

Водночас статтею 141 КЗпП України визначено обов`язки роботодавця, відповідно до якої роботодавець повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, здійснювати заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню), уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

За приписами частини 2 статті 158 КЗпП України роботодавець зобов`язаний вживати заходів для забезпечення безпеки і захисту фізичного та психічного здоров`я працівників, здійснювати профілактику ризиків та напруги на робочому місці, проводити інформаційні, навчальні та організаційні заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню).

Отже вказані норми визначають, які форми мобінгу можуть існувати, а правовий захист від нього полягає зокрема у зверненні до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення.

Суд зазначає, що не будь-яка конфліктна чи дискомфортна ситуація у трудовому колективі може вважатися мобінгом, а лише та, яка має чіткі ознаки умисного психологічного або економічного тиску, вчинюваного систематично, з конкретною метою, та проявляється у формах, прямо зазначених у законі.

Форма таких дій є різноманітною, проте обов`язковими для встановлення є:

фактичне вчинення або допущення таких дій/бездіяльності конкретною особою або групою осіб;

їх тривалий та повторюваний характер;

наявність умислу і спрямованості на приниження, тиск, або створення негативного трудового середовища;

а також прояви психологічного чи економічного тиску в одній або кількох передбачених законом формах (погрози, ізоляція, дискримінація в оплаті, необґрунтоване навантаження тощо).

Суд зазначає, що нормами ст.19 КАС України не віднесено розгляд спорів про визнання фактів мобінгом, проте враховуючи вищевказані норми КЗпП України та можливість оскарження дій суб`єкта владних повноважень під час проходження публічної служби, заявлений позивачем позов (враховуючи предмет та підстави), можливий у контексті розгляду спору щодо вчинення відповідачем певних протиправних дій.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що згідно пункту 1 Положення про Міністерство економіки України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459 (зі змінами) (далі Положення про Міністерство) (діючого на час виникнення спірних правовідносин), Міністерство економіки України (Мінекономіки) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінекономіки є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує: формування та реалізує державну політику у сфері праці, зайнятості населення, трудової міграції, трудових відносин, соціального діалогу; формування та реалізацію державної політики у сфері промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про працю та зайнятість населення;

Згідно пункту 2 Положення про Міністерство, Мінекономіки у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно пункту 3 Положення про Міністерство, основними завданнями Мінекономіки є. серед іншого зазначеного:

1) забезпечення формування та реалізація: державної політики економічного і соціального розвитку; державної політики у сфері праці, зайнятості населення, трудової міграції, трудових відносин, соціального діалогу;

2) забезпечення формування та реалізації державної політики: у сфері промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про працю та зайнятість населення; у сфері праці, зайнятості населення та трудової міграції, соціального діалогу.

Положення про Міністерство економіки України втратило чинність на підставі вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України № 903 від 21.07.2025.

Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства» від 21.07.2025 № 903 Міністерство економіки України, якою перейменовано на Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України та пункт 2, якою постановлено затвердити Положення про Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, статус, повноваження та завдання Міністерства економіки визначаються за Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства України.

За обставинами щодо державного секретаря встановлено, що згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.03.2023 № 224-р «Про призначення ОСОБА_2 державним секретарем Міністерства економіки України» Петрук В.В. призначений державним секретарем Міністерства економіки України з дати початку фактичного виконання ним посадових обов`язків на строк не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану з оплатою праці відповідно до законодавства.

Державний секретар Міністерства економіки України Петрук В.В., згідно частини 4 статті 10 Закону України від 17.03.2011 № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» (далі Закон №3166) відповідно до покладених на нього завдань: 1) організовує роботу апарату міністерства; 2) забезпечує підготовку пропозицій щодо виконання завдань міністерства та подає їх на розгляд міністру; 3) організовує та контролює виконання апаратом міністерства Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів міністерства та доручень міністра, його першого заступника та заступників, звітує про їх виконання; 4) готує та подає міністру для затвердження плани роботи міністерства, звітує про їх виконання; 5) забезпечує реалізацію державної політики стосовно державної таємниці, контроль за її збереженням в апараті міністерства; 6) у межах своїх повноважень запитує та одержує в установленому порядку від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій в Україні та за її межами безоплатно інформацію, документи і матеріали, а від органів державної статистики - статистичну інформацію, необхідну для виконання покладених на міністерство завдань; 7) за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, затверджує штатний розпис та кошторис міністерства; 8) призначає на посади та звільняє з посад у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців апарату міністерства, укладає та розриває з ними контракти про проходження державної служби у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності; 9) приймає на роботу та звільняє з роботи у порядку, передбаченому законодавством про працю, працівників апарату міністерства, приймає рішення щодо їх заохочення, притягнення до дисциплінарної відповідальності; 10) призначає на посади керівників територіальних органів міністерства та їх заступників і звільняє їх з посад; 11) погоджує у передбачених законом випадках призначення на посади та звільнення з посад керівників відповідних структурних підрозділів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 14) забезпечує в установленому порядку організацію підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців та інших працівників міністерства; 15) представляє міністерство як юридичну особу в цивільно-правових відносинах; 16) у межах повноважень, передбачених законом, дає обов`язкові для виконання державними службовцями та іншими працівниками міністерства доручення; 17) з питань, що належать до його повноважень, видає накази організаційно - розпорядчого характеру та контролює їх виконання; 18) вносить подання щодо представлення в установленому порядку державних службовців та інших працівників апарату міністерства, його територіальних органів до відзначення державними нагородами України.

Перелік вказаних вище завдань державного секретаря Міністерства економіки України Петрука В.В. також підтверджується затвердженими у Додатку №2 Наказу Міністерства економіки України від 07.08.2023 № 10448 «Про розподіл обов`язків між Першим віце-прем`єр-міністром України Міністром економіки України, першим заступником Міністра, заступниками Міністра, заступником Міністра торговим представником України та заступником Міністра з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації та встановлення питань, що належать до компетенції державного секретаря Міністерства економіки України» (далі Наказ №10448) (зі змінами, внесеними Наказом Міністерства економіки України від 08.02.2024 №3529 «Про внесення змін до наказу Міністерства економіки України від 07.08.2023 №10448»).

Згідно Додатку №2 наказу №10448 (зі змінами), до компетенції державного секретаря Міністерства економіки України належать завдання, визначені Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889), Законом №3166 та постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 № 243 «Деякі питання реалізації Закону України «Про державну службу».

Додатком №2 Наказу №10448 (зі змінами) затверджено перелік структурних підрозділів, щодо яких державний секретар здійснює координацію та контроль роботи з метою забезпечення діяльності Міністерства економіки України, стабільності та наступності в його роботі, організації поточної роботи, пов`язаної із здійсненням повноважень Міністерства економіки України, а також для забезпечення виконання покладених на нього завдань.

Відповідно, державний секретар здійснює координацію та контроль роботи: департаменту управління персоналом; юридичного департаменту; департаменту фінансово-господарської діяльності; департаменту документообігу та контролю; департаменту з управління об`єктами державної власності; управління режимно-секретної роботи; управління внутрішнього аудиту; відділу мобілізаційної підготовки та цивільного захисту; відділу взаємодії з органами державної влади; відділу запобігання корупційної діяльності; сектору організації внутрішнього контролю; сектору організаційно-аналітичного забезпечення роботи державного секретаря міністерства.

Щодо тверджень позивача щодо скорочення його заробітної плати та позбавлення частини виплат - премій та інших заохочень, суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до статті 98 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється, зокрема, на підставі законів та інших нормативно-правових актів України в межах бюджетних асигнувань, затверджених на відповідний рік.

Умови оплати праці державних службовців визначено, зокрема Законом України від 10.12.2015 № 889 «Про державну службу» (далі Закон № 889).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 7 Закону № 889 державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Відповідно до статті 50 Закону № 889 (у редакції, яка діяла на дату призначення ОСОБА_1 на посаду директора департаменту праці і зайнятості) заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, премії (у разі встановлення).

З наявних у справі розрахункових листів судом встановлено, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 у період його перебування на посаді директора департаменту праці і зайнятості становив:

березень 2023 року розмір заробітної плати становив 30 498,7 грн. (посадовий оклад 27 430,0 грн., надбавка за ранг 600,0 грн., надбавка за вислугу років 2 468,7 грн.);

березень 2024 року розмір заробітної плати становив 76 944,12 грн. (посадовий оклад 70 689,0 грн., надбавка за ранг 600,0 грн., надбавка за вислугу років 5 655,12 грн.);

березень 2025 року розмір заробітної плати становив 78 357,90 грн. (посадовий оклад 70 689,0 грн., надбавка за ранг 600,0 грн., надбавка за вислугу років 7 068,90 грн.).

Відповідно, заробітна плата ОСОБА_1 , яка включає посадовий оклад, надбавку за ранг державного службовця та надбавку за вислугу років на державній службі, що є фіксованою виплатою та основною винагородою за виконання посадових обов`язків, яка гарантується Законом № 889, у період перебування його на посаді директора департаменту праці і зайнятості не скорочувалась.

Відповідно до пункту 3 статті 50 Закону № 889 премії державним службовцям можуть встановлюватись за результатами роботи та щорічного оцінювання їх службової діяльності.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4 статті 52 Закону № 889 встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності).

Пунктом 2.3 Положення про встановлення надбавок та преміювання працівників апарату Мінекономіки, затвердженого наказом Мінекономіки від 01.07.2014 № 761 (в редакції наказу від 02.04.2024 № 8209), передбачено, що преміювання працівників апарату Мінекономіки за результатами роботи може здійснюватися щомісяця за умови прийняття державним секретарем або особою, яка виконує його обов`язки, відповідного рішення в межах наявної економії фонду оплати праці.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2.3 вказаного положення преміювання державного службовця Мінекономіки здійснюється залежно від його особистого внеску в загальний результат роботи Мінекономіки з урахуванням відповідних критеріїв, а саме: ініціативність у роботі, складність та якість виконаних завдань, визначених положеннями про Мінекономіки, самостійний структурний підрозділ, у якому працює працівник, його посадовою інструкцією, а також дорученнями керівництва та безпосереднього керівника, терміновість виконання завдань, виконання додаткового обсягу завдань (участь у провадженні національних реформ, роботі комісій, робочих груп тощо), дотримання службової дисципліни.

Відповідно до частини 9 статті 44 Закону № 889 державні службовці, які отримали відмінні оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, підлягають преміюванню відповідно до цього Закону.

Згідно із абзацу 1 частини 11 статті 44 Закону № 889 порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, пункт 2 Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 № 640 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.07.2019 № 591) (далі Порядок № 640) визначено, що метою оцінювання є визначення якості виконання державним службовцем поставлених завдань, а також прийняття рішення щодо його преміювання, планування службової кар`єри.

Пунктом 17 Порядку № 640 встановлено, що наказ (розпорядження) керівника державної служби у відповідному державному органі про преміювання державних службовців, які займають посади державної служби категорії А, Б і В та отримали відмінні оцінки за результатами оцінювання, видається на підставі затвердженого висновку (висновків).

Згідно із частиною 5 статті 44 Закону № 889 за результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням.

Відповідно до пункту 25 Порядку № 640 у відповідних пропозиціях зазначається негативна, позитивна або відмінна оцінка (крім випадків, коли жодне із завдань не підлягає оцінюванню) з її обґрунтуванням на основі розрахунку середнього бала за виконання кожного визначеного завдання (з урахуванням досягнення ключових показників) за критеріями визначення балів згідно з додатком 5.

Абзацом 2 частини 4 статті 44 Закону № 889 встановлено, що висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.

Згідно з пунктом 41 Порядку № 640 висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій Б і В, в якому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка, за формою згідно з додатком 6 затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.

Як встановлено та зазначено судом вище, за результатами виконання завдань ОСОБА_1 за 2024 рік оцінка виставлена - «позитивна», середній бал « 3». З результатами оцінювання позивач ознайомився 06.12.2024, про що свідчить його підпис.

Наказом Мінекономіки від 06.12.2024 № 930-К затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності за 2024 рік державних службовців Міністерства економіки України, які займають посади державної служби категорій Б і В.

Також, з наданих до справи доказів вбачається, що за Результатами виконання завдань за 2023 рік ОСОБА_1 також було отримано оцінку «позитивна», середній бал « 3,5».

Наказом Мінекономіки від 11.12.2023 № 1203-К затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності за 2023 рік державних службовців Міністерства економіки України, які займають посади державної служби категорій Б і В.

Згідно із частиною 4 статті 44 Закону № 889 державного службовця ознайомлюють з результатами оцінювання його службової діяльності під підпис протягом трьох календарних днів після проведення оцінювання.

Відповідно до частини 8 статті 44 Закону № 889 державний службовець має право висловити зауваження щодо оцінювання результатів його службової діяльності, які долучаються до його особової справи.

Водночас ні у 2023, ні у 2024 роках позивач не скористався таким своїм правом, не заперечував наявність вказаних Результатів оцінювання.

Враховуючи вищезазначене, вбачається, що відсутність встановлення премії ОСОБА_1 під час перебування ним на посаді директора департаменту праці і зайнятості у 2023 та, зокрема у 2024 роках, встановлене свідчить не про безпідставне позбавлення такої виплати, а про відсутність підстав для її встановлення.

Суд зазначає, що дата ознайомлення із Результатами оцінювання не є прямим доказом застосування мобінгу, така дата засвідчує факт події, що має відбутись із дотриманням діючого законодавства та в разі не дотримання роботодавцем вимог закону державний службовець не позбавлений права на звернення до суду із відповідним позовом.

Лист відповідача від 28.01.2025 №2121-14/9071-09 відповідно не спростовує відсутність підстав для встановлення премії позивачу.

Суд враховує та зазначає, що виплата премій як заходу заохочення є правом роботодавця, вона не має обов`язкового характеру, що узгоджено з правовими висновками Верховного Суду викладені у постанові від 25.06.2025 у справі № 201/10658/23.

Також, суд враховує та зазначає, що не заперечується позивачем, що відповідно до наказу Мінекономіки від 30.01.2024 № 2704 «Про внесення змін до структури апарату Міністерства економіки України» були внесені зміни до структури Міністерства, зокрема департамент праці та зайнятості, в якому позивач ОСОБА_1 обіймав посаду директора департаменту праці та зайнятості виключено із структури Мінекономіки, натомість було утворено два нових департаменти: департамент праці та департамент зайнятості.

Відповідно до наданого суду штатного розпису Мінекономіки, введеного в дію наказом Мінекономіки від 08.03.2024 № 12-Б «Про введення в дію змін до штатного розпису апарату Міністерства економіки України на 2024 рік», посада директора департаменту праці та зайнятості, яку займав ОСОБА_1 - ліквідована.

Водночас, відповідно до наданої постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2025 № 903 «Деякі питання Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства» Міністерство економіки України перейменовано на Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, а структурою, затвердженою наказом Мінекономіки від 22.07.2025 № 1 «Про структуру апарату Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України», департамент праці та зайнятості не передбачено.

Також відповідно до наявного штатного розпису Мінекономіки, введеного в дію наказом Мінекономіки від 24.07.2025 № 1-Б, посада директора департаменту праці та зайнятості є відсутньою.

В свою чергу, наказом Мінекономіки від 24.04.2024 № 10371 «Про затвердження положень про деякі самостійні структурні підрозділи» затверджено положення про департамент праці та про департамент зайнятості, а також визнано такими, що втратили чинність: наказ Мінекономіки від 21.06.2023 № 6063 «Про затвердження Положення про департамент праці та зайнятості»; наказ Мінекономіки від 11.12.2023 № 19136 «Про внесення зміни до підпункту 2 розділу 2 Положення про департамент праці та зайнятості».

Відповідно вбачається, що позивач не виконував свої посадові обов`язки на посаді директора департаменту праці та зайнятості, оскільки така за новими структурними підрозділами, штатним розписом була ліквідована за вказаними вище наказами, що відповідно свідчить про відсутність обставин та доказів виконання ним повноважень на посаді директора департаменту праці та зайнятості. Відповідно підстав для призначення премії позивачу з серпня 2024 року не доведено та такі встановлені судом як відсутні.

Відтак, доказів позбавлення позивача премії матеріали справи не містять. Позивачем не доведено вчинення щодо нього мобінгу (цькування) зі сторони відповідача не виплатою спірної премії. Твердження про недоотримання позивачем фінансових ресурсів і моральні страждання спростовуються вище зазначеним.

Суд також враховує встановлені обставини, які не спростовуються позивачем та підтверджені належними доказами про те, що позивач у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю перебував на лікарняному у період: з 21.02.2025 по 28.02.2025 (лист непрацездатності від 21.02.2025 № 29725671-1); з 01.03.2025 по 14.03.2025 (лист непрацездатності від 01.03.2025 №29985415-1); з 15.03.2025 по 21.03.2025 (лист непрацездатності від 15.03.2025 №30575145-1); з 22.03.2025 по 31.03.2025 (лист непрацездатності від 22.03.2025 № 30783980-1); з 01.04.2025 по 10.04.2025 (лист непрацездатності від 01.04.2025 № 31028884-1); з 21.04.2020 по 30.04.2025 (лист непрацездатності від 21.04.2025 № 31499202-1); з 01.05.2025 по 09.05.2025 (лист непрацездатності від 01.05.2025 №31787816-1); з 10.05.2025 по 12.05.2025 (лист непрацездатності від 10.05.2025 №31979341-1); з 13.06.2025 по 18.06.2025 (лист непрацездатності від 13.06.2025 № 32727112-1); з 19.06.2025 по 23.06.2025 (лист непрацездатності від 18.06.2025 № 32813822-1); з 24.06.2025 по 27.06.2025 (лист непрацездатності від 24.06.2025 № 32895193-1); з 28.06.2025 по 02.07.2025 (лист непрацездатності від 28.06.2025 № 33002919-1); з 01.07.2025 по 04.07.2025 (лист непрацездатності від 01.07.2025 №33078515-1); з 05.07.2025 по 25.07.2025 (лист непрацездатності від 05.07.2025 №33120918-1); з 25.08.2025 по 29.08.2025 (лист непрацездатності від 25.08.2025 №34198199-1); з 05.09.2025 по 09.09.2025 (лист непрацездатності від 05.09.2025 № 34392317-1); з 10.09.2025 по 12.09.2025 (лист непрацездатності від 10.09.2025 № 34476019-1).

З листа Мінекономіки від 18.09.2025 №2133-08/63477-07 наданого до справи, зі змісту якого вбачається проведена відповідачем перевірка лікарняних позивача та встановлення відсутності порушень законодавства.

Враховуючи вищезазначені лікарняні листи та обставини їх перевірки, суд зазначає, що тимчасова непрацездатність позивача зафіксована у 2025 році, що не відноситься та не підлягає застосуванню до спірного періоду 2023-2024 років.

Також, твердження позивача про відсутність обставин тимчасової непрацездатності в 2023-2024 роках не спростовує відсутність підстав встановлених судом для нарахування премії за означеними позивачем доводами.

Позивач вказує, що погіршення його здоров`я і необхідність перебування на лікарняних в 2025 році настало в результаті систематичного мобінгу останнього з боку відповідача, мобінг почався з серпня 2024 року та продовжується до поточного моменту, у тому числі через кілька відмов відповідача у наданні відпусток позивачу в 2025 році, що викликало перевтому, виснаження та стрес позивача, не є належним обґрунтуванням доводів мобінгу, його систематичності у 2023 2024 роках.

Стосовно тверджень позивача про те, що відповідачем створено стосовно позивача напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність, безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція через видалення 02.08.2024 позивача без попереджень і пояснень з чату, створеному у месенджері WhatsApp робочої групи з підготовки пропозицій до проекту Трудового кодексу України, 07.08.2024 видалено з чату, створеному у месенджері WhatsApp робочої групи керівників самостійних структурних підрозділів Міністерства економіки України «Мінекономіки», та з серпня 2024 року припинили залучати до участі/проведення робочих нарад на виконання доручення Прем`єр-міністра України Д. Шмигаля від 04.04.2023 № 10013/0/1-23 щодо проведення щотижневих засідань Міжвідомчої робочої групи з питань погашення заборгованості із заробітної плати (грошового забезпечення) за результатами вжитих заходів щодо скорочення заборгованості із виплати заробітної плати і недопущення її виникнення у подальшому на підприємствах-боржниках), відмова у продовженні електронного цифрового підпису (ЕЦП/КЕП) позивача, суд вважає необґрунтованими та спростованими зазначеними вище встановленими обставинами не виконання ОСОБА_1 свої посадових обов`язків у зв`язку із ліквідованою посадою позивача.

Покликання позивача на пункти 1, 21, 100, 125, 185 Інструкції з діловодства в Мінекономіки, затвердженої Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 01.08.2017 №1150 не змінюють обставин та факту не виконання позивачем посадових обов`язків у зв`язку із ліквідацією його посади.

Також суд враховує те, що робочі документи позивач підписував особистим КЕП/ЕЦП, виданим АЦСК «ПриватБанк», що ним зазначено в своїх доводах.

Згідно із пунктом 4 Порядку використання електронних довірчих послуг в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях державної форми власності, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 01.08.2023 № 798 (далі Порядок № 798) державні установи та їх працівники для засвідчення чинності відкритого ключа використовують кваліфіковані електронні підписи та печатки, а також електронні підписи та печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів.

Підписувачі-представники державної установи використовують виключно кваліфіковані електронні підписи та печатки підписувачів-представників державної установи.

Інші працівники державної установи для підготовки, погодження та підписання проектів електронних документів використовують кваліфіковані сертифікати відкритих ключів підписувачів-представників державної установи або особисті кваліфіковані сертифікати відкритих ключів, в яких не зазначаються ідентифікаційні дані відповідних державних установ.

Відповідно до п. 14 Порядку № 798 державні установи зобов`язані забезпечити використання результатів надання кваліфікованих електронних довірчих послуг від усіх кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг.

Відповідно, суд вказує про недоведеність позивачем застосування щодо нього мобінгу (цькування) відповідачем шляхом умисного усунення від виконання ним своїх обов`язків та завдань, створення умов, які б змушували його недооцінювати свою професійну придатність, безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція.

Щодо порушення права ознайомлення з документами про проходження позивачем державної служби, суд враховує та зазначає наступне.

Розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 11.06.2024 №177д надано допуск до державної таємниці ОСОБА_1 , директору департаменту праці та зайнятості Міністерства економіки України.

Відповідно до наказу Мінекономіки від 30.01.2024 № 2704 «Про внесення змін до структури апарату Міністерства економіки України» були внесені зміни до номенклатури посад працівників Мінекономіки, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, зокрема щодо виключення посади директора департаменту праці та зайнятості.

Відповідно, ОСОБА_1 наказом Міністерства економіки України від 26.08.2024 № 51д-дск, відповідно до абзацу першого пункту 77 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, доступ до державної таємниці було припинено.

Згідно пункту 13 частини першої статті 7 Закону № 889 Державний службовець має право на безперешкодне ознайомлення з документами про проходження ним державної служби, у тому числі висновками щодо результатів оцінювання його службової діяльності.

Враховуючи встановлені обставини у справі, суд не погоджується із позивачем про систематичні умисні дії відповідача, умисне припинення доступу до державної таємниці, що перешкоджало йому виконувати його посадові обов`язки, що для нього є мобінгом (цькуванням) зі сторони відповідача, оскільки означене вище не є підтвердженням вчинення відповідачем мобінгу (цькування) у розумінні такого за діючим законодавством. Наказ про припинення доступу до державної таємниці є чинним, останній відповідно був виданий у зв`язку із виробничою необхідністю враховуючи зміни у структурі та штаті Мінекономіки. Доказів протилежного позивачем суду не наведено. Не ознайомлення належним чином із наказом від 26.08.2024 № 51д-дск не позбавляє позивача в праві на оскарження дій чи бездіяльності Міністерства. Суд зазначає, що позивач вказує у позові про незгоду із виданим наказом Міністерства, які на сьогодні є чинним, не скасованим.

Щодо тверджень про нерівність можливостей для навчання та кар`єрного зросту позивача, суд зазначає слідуюче.

ОСОБА_1 18.09.2024 внутрішнім листом № 4705-12/761 подав власну кандидатуру за встановленою формою згідно з додатком щодо участі у навчальній програмі з підвищення рівня володіння англійською мовою «British Euro-Atlantic Language Training Programme». Відповідач відмовив позивачу у включенні до зазначеної навчальної програми, попри наявність кількох десятків навчальних місць у програмі, і включення до програми державних службовців-працівників відповідача як категорії «Б», так і категорії «В» (у позивача підкатегорія посади державної служби «Б1»). Надав також лист від 18.09.2024 №4705-12 «Щодо підвищення Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.07.2025 13 рівня володіння англійською мовою» з доданими вкладеннями. Надання кандидатур за вказаною навчальною програмою до 19.09.2024.

Та, суд зазначає про безпідставні твердження позивача щодо недобросовісної дискримінаційної поведінки відповідача у порушенні права позивача на рівні можливості для навчання та кар`єрного зросту що спричинила моральні страждання, оскільки матеріалами справи встановлено одержання ОСОБА_1 сертифікату від 26.02.2025 за проектом EU4PAR.

Позивач суду зазначив, що курс, який він пройшов, є іншим курсом за іншою програмою, а саме заснований Європейським Союзом проектом EU4PAR (продовження підтримки комплексних реформ публічної служби в Україні). Він розпочався на 2 місяці раніше і завершився на 4 місяці раніше, ніж курс за навчальною програмою «British Euro-Atlantic Language Training Programme», надав скрін-копії переписок з організаторами курсу та створеної групи для внутрішньої комунікації в ході проходження курсу щодо надання та виконання завдань, підключення до онлайн-уроків тощо.

Суд в свою чергу зазначає, що запит позивача на проходження курсу за навчальною програмою «British Euro-Atlantic Language Training Programme» поданий ним 18.09.2024 та перебування на іншому курсі від проекту EU4PAR і отримання сертифікату в лютому 2025 року свідчить про використання позивачем права на проходження навчання за іншою програмою та не спростовує наявність у відповідача права, а не обов`язку затверджувати кандидатуру позивача на проходження спірного курсу.

Підлягає врахуванню судом те, що в Результатах виконання завдань ОСОБА_1 за 2024 рік ,з якими позивач ознайомився 06.12.2024, про що свідчить його підпис, зазначено, що у рамках виконання затвердженої індивідуальної програми професійного розвитку державного службовця на 2024 рік пройдено професійне навчання, за результатами якого нараховано 2,2 кредити ЄКТС. Додатково пройдено навчання за напрямами чи темами з отриманням відповідних підтверджуючих сертифікатів: Іноземна мова в публічному адмініструванні (англійська мова) (рівень перший-другий) загальним обсягом 180 годин (6,0 ЄКТС); Використання штучного інтелекту (ШІ) для створення навчальних матеріалів (базовий рівень) загальним обсягом 60 годин (2,0 ЄКТС); Управління проектами (ISO 21502:2020 «Project Management») (сертифікована тренінгова програма) загальним обсягом 16 годин (0,5 ЄКТС).

Позивач зазначає про різну тривалість навчальних означених ним програм: 120 та 60 годин. В свою чергу, згідно із зазначеним у результатах виконання завдань ОСОБА_1 за 2024 рік загальним обсягом пройденого навчання з іноземної мови 180 год., що є достатнім для рівня позивача, та про 180 год. як необхідні останнім зазначено в своїх доводах поданих до суду.

Відтак, вчинення відповідачем мобінгу (цькування) щодо позивача, за заявленими вимогами, судом не встановлено.

Щодо тверджень про формальний підхід до оцінювання результатів службової діяльності і до визначення завдань і ключових показників позивача, порушення прав позивача на планування своєї кар`єри, неналежного виконання державним секретарем відповідача ОСОБА_2 обов`язків, встановлених пунктом 7 частини другої статтею 63 Закону №889, суд зазначає слідуюче.

Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців визначено і регулюється застосованою вище судом статтею 44 Закону № 889 і Порядком № 640.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 640 оцінювання проводиться на підставі ключових показників, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним загальних правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції.

Оцінювання проводиться поетапно: визначення завдань і ключових показників; визначення результатів виконання завдань; затвердження висновку (крім випадків, коли жодне із визначених завдань не підлягає оцінюванню) (пункт 9 Порядку № 640).

Згідно з пунктами 11-13 Порядку №640 державному службовцю визначається від двох до п`яти завдань. Строк виконання завдання має бути реальним для досягнення необхідного результату та визначатися з урахуванням дати прийняття наказу (розпорядження) про визначення результатів виконання завдань відповідно до пункту 13 цього порядку.

Завдання і ключові показники для державного службовця на наступний рік визначаються у грудні року, що передує звітному. Визначення результатів виконання завдань проводиться у жовтні - грудні за період з 1 січня поточного року або з дати визначення завдань і ключових показників до дати прийняття наказу (розпорядження) про визначення результатів виконання завдань.

Відповідно до пункту 15 Порядку №640 для визначення результатів виконання завдань суб`єктом призначення приймається наказ (розпорядження), в якому зазначається: список державних службовців; строк визначення результатів виконання завдань; доручення, необхідні для організаційного забезпечення проведення цього етапу оцінювання (у разі потреби).

Відповідно до пункту 16 Порядку №640 висновок затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення у грудні звітного року.

Відповідно до пункту 34 Порядку №640 завдання і ключові показники після їх обговорення з державним службовцем визначаються такими особами, зокрема, державним службовцям, які займають інші посади державної служби категорій «Б» і «В», безпосереднім керівником за погодженням з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності).

Відповідно до пункту 36 Порядку №640 визначення результатів виконання завдань державним службовцем, на якого покладено виконання обов`язків за посадою державної служби категорії «А», «Б» або «В», здійснює керівник вищого рівня по відношенню до посади державної служби, яку він займає.

Абзацом 1 пункту 37 Порядку передбачено, що для визначення результатів виконання завдань безпосередній керівник спільно з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) проводить з державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», оціночну співбесіду.

Згідно із пунктом 39 Порядку № 640 оціночна співбесіда проводиться на основі усних пояснень державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», про виконання завдань і ключових показників та його письмового звіту, що подається у довільній формі відповідно до абзацу першого пункту 9-1 цього Порядку (у разі його подання державним службовцем).

Під час оціночної співбесіди також розглядаються пропозиції щодо завдань і ключових показників на наступний період та визначаються потреби у професійному навчанні (крім випадку, коли державному службовцю виставлено негативну оцінку). Потреби у професійному навчанні визначаються у вигляді професійних компетентностей, які необхідно набути або вдосконалити державному службовцю.

Після проведення оціночної співбесіди безпосереднім керівником заповнюється форма щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за відповідний рік згідно з додатком 9 у частині виставлення балів, визначення оцінки та їх обґрунтування.

Безпосередній керівник разом з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) виставляє державному службовцю негативну, позитивну або відмінну оцінку (крім випадків, коли жодне із завдань не підлягає оцінюванню) з її обґрунтуванням на основі розрахунку середнього бала за виконання кожного визначеного завдання (з урахуванням досягнення ключових показників) за критеріями визначення балів згідно з додатком 5 (пункт 41 Порядку №640).

Відповідно, подання письмового звіту не є обов`язковим для державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В». В свою чергу, ОСОБА_1 займав посаду державної служби категорії «Б», та водночас як для державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А» подання такого звіту є обов`язковим (пункт 22 Порядку № 640).

Суд вважає необхідним зазначити, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено будь яке оформлення чи фіксування проведення співбесіди.

Критерії визначення балів містяться у Додатку 5 до Порядку, зокрема бал « 3» визначається за таким критерієм: завдання виконано своєчасно, результат якого повною мірою можна використати в роботі. Робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки, що і було зазначено у формі щодо результатів виконання завдань ОСОБА_1 .

Суд зазначає щодо твердження позивача про формальний підхід державного секретаря ОСОБА_2 при проведенні оцінювання поданого Звіту позивачем за 2024 рік, а саме без запрошення позивача на співбесіду для обговорення Звіту, результатів та досягнень, що мало наслідки необгрунтованого виставлення оцінки «3» середнього балу « 3,00», визначення завдання і ключові показники позивача на 2025 рік є недоведеним у зв`язку із тим, що державний службовець має право висловити зауваження щодо оцінювання результатів його службової діяльності, які долучаються до його особової справи. Таким правом позивач не скористався. Результати оцінювання, порушення порядку ознайомлення із висновками щодо оцінювання позивачем у встановленому законодавством порядку не оскаржено.

Згідно пункту 7 частини другої статтею 63 Закону №889 з метою забезпечення належного рівня службової дисципліни керівник державної служби зобов`язаний забезпечувати прозорість та об`єктивність під час оцінювання результатів службової діяльності державних службовців. Належних та достатніх доказів порушення державним секретарем ОСОБА_2 вказаної норми Закону №889 позивачем до суду не надано, матеріали справи не містять.

Щодо порушення відповідачем права позивача на планування кар`єри, позивач вказує, що у поданому звіті за 2024 рік він також виразив готовність і запропонував відповідачу розглянути його кандидатуру для призначення на посаду у вищому корпусі державної служби категорії «А», але за результатами проведеного оцінювання, виставленим балом «3» позивач вважає себе таким, що позбавлений кар`єрного зросту. Суд зазначає, що після результати оцінювання затверджені були 06.12.2024, виставлена державним секретарем оцінка « 3» не оскаржена.

Та, зазначені доводи щодо систематичного мобінгу відповідача не знайшли свого підтвердження враховуючи, що питання планування кар`єри позивачем за даною справою стосується поданої ним заяви про призначення на посаду директора департаменту праці Міністерства економіки України від 13.03.2024 № 37, після ліквідації його посади, проходження спеціальної перевірки та не отримання від НАЗК впродовж довгого часу результатів перевірки.

Також, як встановлено судом питання щодо призначення на заявлену посаду позивач порушував перед Мінекономіки листом від 07.11.2025 №4705-12/770, тобто вже після проведеного оцінювання за 2024 рік, після отриманого Мінекономіки результатів проведеної спеціальної перевірки від 20.03.2025.

Щодо порушення законодавства у сфері державної служби по відношенню до позивача у вигляді дій (бездіяльності) спрямованих на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, суд зазначає наступне.

Враховуючи вищезгадані наказ Міністерства економіки України від 30.01.2024 № 2704 «Про внесення змін до структури апарату Міністерства економіки України» (далі Наказ №2704), яким затверджено нову структуру Міністерства економіки України, та наказ від 08.03.2024 №12-Б «Про введення в дію змін до штатного розпису апарату Міністерства економіки України на 2024 рік», яким затверджено штатний розпис на 2024 рік апарату Міністерства економіки України, суд враховує, що визначена структура та штатний розпис позивачем не оскаржується в даній справі та сторонами не заперечується те, що посада директора департаменту праці та зайнятості, яку займав позивач ліквідована.

ОСОБА_1 був попереджений 22.01.2025 про звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців, але не раніше ніж через 30 (тридцять) календарних днів з дня попередження.

Наказом Мінекономіки від 24.02.2025 № 135-к «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону № 889, звільнено.

Відповідно до частини 5 статті 87 Закону № 889 наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених ч. 1 цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Та, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю директора департаменту праці та зайнятості ОСОБА_1 , на підставі згаданих вище електронних листків непрацездатності, відповідачем видано наступні накази, долучені до даної справи:

- від 24.02.2025 № 138-К, яким було унесено зміни до Наказу № 135-К, де у пункт 1 слова та цифри « 24.02.2025 року» замінено словами та цифрами « 03.03.2025» (підстава: лист непрацездатності від 21.02.20225 № 29725671-1);

- від 03.03.2025 № 160-К, яким унесено зміни до Наказу № 135-К (зі змінами), де у п. 1 слова та цифри « 24 лютого 2025 року» замінено словами та цифрами « 17 березня 2025 року»; у п. 2.2 слова та цифри «за 27 календарних днів щорічної відпустки, а період роботи з 29.03.2024 по 24.03.2025» замінено словами та цифрами «за 29 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 29.03.2024 по 17.03.2025» (підстава: лист непрацездатності від 01.03.2025 №29985415-1).

У свою чергу, з наданого суду листа Мінекономіки від 04.03.2025 № 2205-03/20075-09 повідомлено ОСОБА_1 про вищезазначені зміни до вищезазначених наказів та надано завірені належним чином їх копії.

- від 17.03.2025 № 194-К, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю директора департаменту праці та зайнятості ОСОБА_1 унесено зміни до Наказу № 135-К (зі змінами), де у п. 1 слова та цифри « 24 лютого 2025 року» замінено словами та цифрами « 24 березня 2025 року»; у п. 2.2 слова та цифри «за 27 календарних днів щорічної відпустки а період роботи з 29.03.2024 по 24.02.2025» замінено словами та цифрами «за 30 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 29.03.2024 по 24.03.2025» (підстава: лист непрацездатності від 15.03.2025 № 30575145-1).

Також, наявним листом Мінекономіки від 17.03.2025 № 2205-03/23306-09 повідомлено ОСОБА_1 про вищезазначені зміни до вищезазначеного наказу та повідомлено ОСОБА_1 про дату безпосереднього звільнення, а також надано завірену належним чином копію наказу Мінекономіки від 17.03.2025 № 194-К «Про внесення змін до наказу Мінекономіки від 24.02.2025 № 135-К (із змінами)».

- від 24.03.2025 № 208-К, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю директора департаменту праці та зайнятості ОСОБА_1 було унесено зміни до Наказу № 135-К (зі змінами) де у п. 1 слова та цифри « 24 лютого 2025 року» замінено словами та цифрами « 1 квітня 2025 року»; у п. 2.2 слова та цифри «за 27 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 29.03.2024 по 24.02.2025» замінено словами та цифрами «за 30 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 29.03.2024 по 28.03.2025» (підстава: лист непрацездатності від 22.03.2025 № 30783980-1).

Мінекономіки за наявним листом від 25.03.2025 № 2205-03/25332-09 повідомлено ОСОБА_1 про вищезазначені зміни до вищезазначеного наказу та повідомлено ОСОБА_1 про дату безпосереднього звільнення, а також надано завірену належним чином копію наказу Мінекономіки від 24.03.2025 № 208-К «Про внесення змін до наказу Мінекономіки від 24.02.2025 № 135-К (із змінами)».

- від 01.04.2025 № 242-К, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю директора департаменту праці та зайнятості ОСОБА_1 було унесено зміни до Наказу № 135-К (зі змінами) де у п. 1 слова та цифри « 24 лютого 2025 року» замінено словами та цифрами « 11 квітня 2025 року»; у п. 2.2 слова та цифри «за 27 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 29.03.2024 по 24.02.2025» замінено словами та цифрами «за 30 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 29.03.2024 по 28.03.2025 та за 1 календарний день щорічної відпустки за період роботи з 29.03.2025 по 11.04.2025» (підстава: лист непрацездатності від 01.04.2025 № 31028884-1).

Мінекономіки листом від 01.04.2025 № 2205-03/27356-09, наданим суду, повідомило ОСОБА_1 про вищезазначені зміни до вищезазначеного наказу та про дату безпосереднього (наступного, - з урахуванням внесених у Наказу № 135 (зі змінами) змін звільнення, а також надано завірену належним чином копію наказу Мінекономіки від 01.04.2025 № 242-К «Про внесення змін до наказу Мінекономіки від 24.02.2025 № 135-К (із змінами)».

- від 11.04.2025 № 296-К, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю директора департаменту праці та зайнятості ОСОБА_1 було унесено зміни до Наказу № 135-К (зі змінами), де у п. 1 слова та цифри « 24 лютого 2025 року» замінено словами та цифрами« 21 квітня 2025 року»; у п. 2.2 слова та цифри «за 27 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 29.03.2024 по 24.02.2025» замінено словами та цифрами «за 30 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 29.03.2024 по 28.03.2025 та за 2 календарні дні щорічної відпустки за період роботи з 29.03.2025 по 21.04.2025» (підстава: лист непрацездатності від 11.04.2025 № 31309421-1).

Суд враховує, що наказ Мінекономіки від 30.01.2024 № 2704 «Про внесення змін до структури апарату Міністерства економіки України» та наказ Мінекономіки від 08.03.2024 № 12-Б «Про введення в дію змін до штатного розпису апарату Міністерства економіки України на 2024 рік» втратили чинність на підставі наказу Мінекономіки від 22.07.2025 № 1 «Про структуру апарату Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України».

Слід зазначити, що позивач на момент затвердження наказу Мінекономіки від 22.07.2025 № 1 «Про структуру апарату Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України» перебував на лікарняному (з 05.07.2025 по 25.07.2025, лист непрацездатності від 05.07.2025 №33120918-1).

Позивач оскаржив до суду наказ про звільнення від 24.02.2025 № 135-К, справа №320/12633/25. Відповідач зокрема на підставі пункту 17 частини четвертої статті 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» наказом від 24.04.2025 № 348-К «Про визнання наказу Мінекономіки від 24.02.2025 № 135-К таким, що втратив чинність». Київський окружний адміністративний виніс ухвалу про закриття провадження від 26.05.2025 у справі №320/12633/25.

Також, позивач подав до Київського окружного адміністративного суду позов про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України від 05.09.2025 №172-К в частині звільнення та про поновлення на посаді директора департаменту праці та зайнятості Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України з дати звільнення, за яким 10.09.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі №320/45577/25 за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що позивача попереджено про наступне звільнення 05.08.2025 та наказом від 05.09.2025 №172-К «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено з державної служби.

Відповідно, за даною справою щодо доведення систематичного застосування до позивача мобінгу (цькування), позивач вказує про протиправність наказів про звільнення, які оскаржує в судовому порядку, судові рішення які набрали законної сили та якими визнано протиправність звільнення позивача, на час вирішення справи до суду не надано. Обраний спосіб доведення систематичного мобінгу (цькування) позивача у зазначений ним спосіб не підлягає врахуванню судом в даній справі, інших доводів щодо доведення мобінгу (цькування), позивачем не наведено, доказів не надано, та таких обставин та фактів за наявними у справі матеріалами судом не встановлено.

В сою чергу, суд також зазначає, що подання заяви на призначення ОСОБА_1 на посаду директора департаменту праці Міністерства економіки України від 13.03.2024 № 37, яка була погоджена 13.03.2024 заступником Міністра економіки України Т.Бережною, не отримання довгий час від НАЗК висновку про результати спеціальної перевірки не доводить наявність мобінгу зі сторони відповідача у заявлений позивачем спосіб.

Згідно із частиною 1 статті 57 Закону України «Про запобігання корупції» спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою особи, яка претендує на зайняття посади, у строк, що не перевищує двадцяти п`яти календарних днів з дня надання згоди на проведення спеціальної перевірки.

20.03.2024 ОСОБА_1 було надано згоду на проведення спеціальної перевірки відомостей щодо нього, у тому числі відомостей поданих особисто.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 171 (далі Порядок № 171) не пізніше наступного робочого дня після одержання письмової згоди претендента на посаду на проведення спеціальної перевірки орган, на посаду в якому претендує особа, надсилає до відповідних державних органів, до компетенції яких належить проведення спеціальної перевірки, або до їх територіальних органів (за наявності) запит про перевірку відомостей щодо претендента на посаду за формою згідно з додатком 2.

Мінекономіки листом від 21.03.2024 № 2201-16/21065-03 направило запит про перевірку відомостей щодо ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції (НАЗК), відповідно до пункту 4 вказаного Порядку № 171.

НАЗК інформацію про результати спеціальної перевірки стосовно ОСОБА_1 надіслало до Мінекономіки листом від 20.03.2025 № 49-01/24222-25, наявний у даній справі.

Даний лист Мінекономіки отримано 25.03.2025, що підтверджується реєстраційним номером документу, зареєстрованим Мінекономіки від 25.03.2025 № 03/32095-25.

Згідно з частиною 2 статті 56 Закону України «Про запобігання корупції» організація проведення спеціальної перевірки покладається на керівника (заступника керівника) державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату, на зайняття посади в якому претендує особа, крім випадків, установлених законом.

Згідно із частиною 2 статті 58 Закону України «Про запобігання корупції» рішення про призначення (обрання) або про відмову у призначенні (обранні) на посаду, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, приймається після проведення спеціальної перевірки.

Суд зазначає, що норма частини 2 статті 56 застосованого Закону України «Про запобігання корупції» № 1700 покладає на керівника державної установи обов`язок організації проведення спеціальної перевірки, а не перевірки строків її проведення НАЗК.

Отриманий позивачем на запит адвоката лист НАЗК від 28.04.2025 №49-04/36439-25 не є належним та достатнім доказом відмови відповідача у призначенні на запитувану позивачем керівну посаду, а містить в собі інформацію щодо тривалості перевірки.

Суд зазначає про те, що позивачем не доведено відповідальність керівника державної служби Мінекономіки за порядок та строки проведення спеціальної перевірки НАЗК, серед повноважень державного секретаря Мінекономіки ОСОБА_2 не вбачається контроль за НАЗК та враховуючи доводи позивача, зазначені надіслані відповідачем запити щодо проведення спеціальної перевірки ОСОБА_1 листами від 21.03.2024 №№ 2201-16/21061-05, 2201-16/21062-03, 2201- 16/21063-03, 2201-16/21064-03, 2201-16/21065-03, 2201-16/21066-03, 2201-16/21067-03, 2201-16/21068-03, 2201-16/21069-06, отриманий зазначений вище лист від НАЗК на переконання суду не є свідченням бездіяльності відповідача, керівника ОСОБА_2 та не може бути враховано як доказ систематичного мобінгу (цькування) позивача.

Суд враховує та зазначає, у провадженні Київського окружного адміністративного суду (суддя Войтович І. І.) знаходиться справа 320/15403/25 за позовом ОСОБА_1 до Мінекономіки про зобов`язання Мінекономіки призначити ОСОБА_1 на посаду директора департаменту праці Міністерства економіки України на підставі заяви ОСОБА_1 від 13.03.2024 № 37 та інформації про результати спеціальної перевірки стосовно ОСОБА_1 . Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно, позивач у справі №320/15403/25 оскаржує бездіяльність Мінекономіки щодо не призначення на посаду директора департаменту праці Міністерства економіки України на підставі заяви ОСОБА_1 від 13.03.2024 № 37, не вчинення дій щодо отримання висновку НАЗК за спеціальною перевіркою, що стало наслідком не призначення позивача на заявлену посаду, призначення іншої особи.

Відтак, суд вважає недоведеною заявлену позивачем недобросовісну та протиправну поведінку відповідача, що полягала у суттєвому свідомому порушенні законодавства у сфері державної служби по відношенню до позивача, спричинила значні моральні страждання, що позивач розглядає як мобінг (цькування).

Щодо порушення права позивача на відпочинок, суд зазначає слідуюче.

Позивач вказує, що відмова у наданні йому відпусток згідно направлених на розгляд державному секретарю відповідача Петруку В.В. двох заяв від 16.05.2025 № 1295 та №1296 про надання відпустки: 1) на частину щорічної відпустки з 24.02.2025 строком на 26 календарних днів з виплатою грошової допомоги і 2) додаткову відпустку за стаж державної служби строком на 1 календарний день 21.02.2025, є порушенням конституційно закріпленого права на відпочинок, яке законодавчо закріплено статтями 57, 58, 59 Закону України «Про державну службу» № 889.

Щорічні відпустки згідно зі статтею 59 Закону № 889 надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Відповідно до статті 79 Кодексу законів про працю України, частини 10 та частини 11 статті 10 Закону України «Про відпустки» черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Згідно із абзацу 2 частини 1 статті 58 Закону № 889 порядок надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №270, передбачено, що додаткова відпустка надається державним службовцям одночасно із щорічною основною оплачуваною відпусткою або окремо від неї за згодою між державним службовцем і керівником державної служби в державному органі відповідно до затвердженого графіка відпусток.

Судом встановлено, що за витягом із протоколу засідання від 26.12.2024 № 37, із графіка відпусток працівників Мінекономіки на 2025 рік, погодженого із профспілковим комітетом Міністерства, затвердженого наказом Мінекономіки від 31.12.2024 № 1028-К щорічна основна оплачувана відпустка директора департаменту праці та зайнятості ОСОБА_1 запланована з 17.03.2025 по 30.03.2025, з 21.07.2025 по 25.07.2025 та з 11.08.2025 по 21.08.2025, щорічна додаткова оплачувана відпустка з 29 по 31.12.2025. Про даний затверджений графік позивачу відомо, та такий графік ним не заперечувався.

ОСОБА_1 тривалий період перебував на лікарняному, що підтверджується листами непрацездатності: від 21.02.2025 № 29725671-1 (з 21.02.2025 по 28.02.2025), від 01.03.2025 № 29985415-1 (з 01.03.2025 по 14.03.2025), від 15.03.2025 № 30575145-1 (з 15.03.2025 по 21.03.2025), від 22.03.2025 № 30783980-1 (з 22.03.2025 по 31.03.2025), від 01.04.2025 № 31028884-1 (з 01.04.2025 по 10.04.2025), від 13.06.2025 № 32727112-1 (з 13.06.2025 по 18.06.2025), від 18.06.2025 № 32813822-1 (з 19.06.2025 по 23.06.2025), від 24.06.2025 № 32895193-1 (з 24.06.2025 по 27.06.2025), від 28.06.2025 № 33002919-1 (з 28.06.2025 по 02.07.2025), від 01.07.2025 № 33078515-1 (з 01.07.2025 по 04.07.2025), від 05.07.2025 № 33120918-1 (з 05.07.2025 по 25.07.2025).

Позивач відповідно вказує, що з метою перенесення строків надання щорічної основної відпустки, оскільки він довгий час перебував на лікарняних, він направив на розгляд державному секретарю Міністерства економіки України Петруку В.В. службову записку від 15.05.2025 №4705-12/9 в якій зазначив: «У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю протягом березня 2025 року, засвідченої у встановленому порядку (пункт 1 частини другої статті 11 Закону України «Про відпустки»), на період якого була запланована основна відпустка з виплатою грошової допомоги, прошу перенести строки надання відпустки директора департаменту праці та зайнятості Поклонського Р.І., яка була запланована графіком відпусток працівників Міністерства на 2025 рік, затвердженого наказом Мінекономіки від 31.12.2024 № 1028-к «Про затвердження графіку відпусток працівників Міністерства на 2025 рік». Прошу внести відповідні зміни до графіку відпусток працівників Міністерства на 2025 рік згідно доданих у таблиці змін до графіку надання у 2025 році відпусток…», згідно з якими (змінами у таблиці) директором Департаменту праці та зайнятості Поклонським Р.І. (позивачем) запропонована зміна строків надання основної відпустки з виплатою грошової допомоги в період з 12.06.2025 до 05.07.2025 відповідно до примітки: «Зміни до строків надання відпустки, яка запланована на березень та липень 2025 року» та зміна строків надання додаткової відпустки в період з 07.07.2025 до 09.07.2025 відповідно до примітки: «Зміни до строків надання відпустки, яка запланована на грудень 2025 року».

Після направлення на розгляд службової записки від 15.05.2025 №4705-12/9 відповідач листом від 25.02.2025 №2205-17/17572-09 відмовив позивачу у наданні щорічної і додаткової відпусток, зазначив «визначено, що новий термін надання відпустки у разі її перенесення встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Надання невикористаної частини відпустки одразу після закінчення дії причин, які її перервали (зокрема тимчасова непрацездатність), можливе лише у випадку, коли такі причини настали під час використання відпустки. У період Вашої непрацездатності (з 21.02.2025 по 12.05.2025) відпустка не надавалась. Окрім того, відповідно до статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки. Враховуючи викладене, запропоновані Вами перенесення невикористаних днів щорічних відпусток не відповідає інтересам Міністерства та не може бути погоджено. Заяви про надання відпусток від 16.05.2025 № 1295, № 1296 залишено без розгляду.».

Згідно статті 11 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку (пункт 1 частини 1).

У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 цього Закону.

Забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.

Згідно статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки. Норми частини сьомої статті 79, частини п`ятої статті 80 Кодексу законів про працю України та частини п`ятої статті 11, частини другої статті 12 Закону України «Про відпустки» у період дії воєнного стану не застосовуються.

Враховуючи затверджений графік відпусток на 2025 рік ОСОБА_1 графік останнього відповідно затверджено з 17.03.2025 по 30.03.2025, з 21.07.2025 по 25.07.2025 та з 11.08.2025 по 21.08.2025, щорічна додаткова оплачувана відпустка з 29 по 31.12.2025.

Суд зазначає, що запропонована позивачем у заявах зміни вже до затвердженого графіку відпусток з причини перебування на лікарняному є необґрунтованою підставою для внесення змін до графіку, який по перше вже було затверджено, позивачем погоджено, та відповідно до норм діючого законодавства перенесення відпусток у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю напряму пов`язується із фактом відбування відпустки особою та перебування її на лікарняному в період відбування такої відпустки. Відповідно, суд не вбачає порушення права позивача на відпочинок та не вважає належним обґрунтуванням порушення такого права те, що він протягом 2023 року перебував у відпустках лише два календарних дні, протягом 2024 року також лише два календарних дні.

З наданого до суду наказу Мінекономіки від 06.08.2025 № 192 ОСОБА_1 , директору департаменту праці та зайнятості, надано частину щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 29.03.2024 по 28.03.2025 тривалістю 11 календарних днів з 11.08.2025 по 21.08.2025 з виплатою грошової допомоги, що відповідає графіку відпусток працівників Міністерства на 2025 рік, що відповідало зазначеному вище графіку.

Суд зазначає, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами твердження погіршення самопочуття через не надання йому запитуваних відпусток, спричинення такими діями чи бездіяльністю моральних страждань, заявленої моральної шкоди.

Відтак, судом не встановлено, позивачем не доведено наявність систематичного застосування відповідачем щодо позивача мобінгу (цькування) відмовою у наданні запитуваних відпусток через перенесення таких у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю враховуючи відсутність факту перебування позивача в періоді відпустки на лікарняному.

Щодо використання по відношенню до позивача як форми тиску дисциплінарного провадження, що закінчилось його закриттям без накладення стягнення, проте яке не містило реабілітуючих позивача підстав та заходів, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 64 Закону України «Про державну службу» № 889 за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (частина 1 статті 65 Закону № 889).

Дисциплінарним проступком є перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення (пункт 7 частини 2 статті 65 Закону № 889).

Відповідно до частини 1 статті 68 Закону № 889 дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження) міністром стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення стосовно інших державних службовців.

Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України (частина 1 статті 71 Закону № 889).

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1039 затверджений Порядок здійснення дисциплінарного провадження (далі Порядок). Цей Порядок визначає процедуру здійснення дисциплінарними комісіями дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців.

Згідно з пунктом 4 Порядку дисциплінарне провадження розпочинається з моменту прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження та завершується прийняттям рішення про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Пунктом 5 Порядку визначено, що строк здійснення дисциплінарного провадження визначається міністром або суб`єктом призначення з урахуванням встановленого законодавством строку притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 45 календарних днів. За потреби зазначений строк може бути продовжений міністром або суб`єктом призначення, але не більш як до 60 календарних днів.

Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія (пункт 7 Порядку).

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 72 Закону № 889 державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених п. п. 1, 7-10 та 14 ч. 2 ст. 65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення і таке рішення про відсторонення приймається одночасно з прийняттям рішення про порушення дисциплінарного провадження або під час його здійснення у разі існування однієї із або разом таких умов: - наявності обставин, що дають підстави вважати, що такий державний службовець може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для дисциплінарного провадження; - впливу на працівників державного органу та інших осіб, зокрема, здійснення протиправного тиску на підлеглих, погрози звільненням з роботи; - перешкоджання в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку.

Суд зазначає, що повноваження Мінекономіки щодо відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків на час здійснення дисциплінарного провадження є дискреційними, що спростовує твердження позивача про неправомірне та безпідставне його відсторонення від виконання обов`язків на час проведення службового розслідування.

Так, наказом Мінекономіки від 20.02.2025 № 130-К «Про дисциплінарне провадження» (далі Наказ № 130-К) відповідно до статей 68 та 72 Закону України «Про державну службу» з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку порушити дисциплінарне провадження з відстороненням ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків на час здійснення дисциплінарного провадження, призначено службове розслідування.

Підставою для видання наказу зазначено 2 доповідні записки директора департаменту цифрового розвитку та електронних сервісів Євгенія Сторожука від 20.02.2025 № 4001-05/62, від 20.02.2025 № 4001-05/64 щодо несанкціонованої зміни порядку погодження проектів кадрових наказів ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації, викладеній в доповідних записках, департаментом цифрового розвитку та електронних сервісів було здійснено цифровий аналіз карток від 13.02.2025 № 1787 та від 13.02.2025 № 1784 у системі електронного документообігу «АСКОД». Згідно з даними, отриманими під час аудиту дій користувачів з системи електронної взаємодії Мінекономіки, 20.02.2025 о 15:24 та о 15:25 ОСОБА_1 , директор департаменту праці та зайнятості Мінекономіки, здійснив вхід у картки проектів наказів щодо особового складу під номерами №1787 та №1784 від 13.02.2025. Вказані проекти наказів стосувалися питання надання відпустки ОСОБА_1 . Після входу до відповідних карток ОСОБА_1 повторно направив зазначені проекти на погодження начальнику відділу запобігання корупційній діяльності ОСОБА_3 , а також на підпис державному секретарю Мінекономіки ОСОБА_2 , активувавши функцію «На погодження» в системі електронного документообігу «АСКОД». Факти самовільного втручання Позивачем в роботу інших посадових осіб, без їх відома, повторного направлення документів на погодження та їхнє внесення до системи в обхід стандартної процедури можуть свідчити про перевищення службових повноважень ОСОБА_1 . Оскільки дії ОСОБА_1 викликають підозру щодо можливої фальсифікації або маніпулювання документами, які мають суттєве значення як для дисциплінарного провадження так і діяльності міністерства в цілому. Враховуючи його посаду та доступ до електронної системи документообігу, існує ймовірність неправомірного внесення або зміни даних до програмно-апаратного комплексу документообігу «АСКОД» або знищення цифрових записів, що в свою чергу може ускладнити встановлення об`єктивної істини в межах дисциплінарного провадження та порушити належну діяльність всього Міністерства.

ОСОБА_1 був відсторонений від виконання посадових обов`язків з 21.02.2025 до 14.04.2025.

Суд зазначає, що факт порушення дисциплінарного провадження не тягне за собою негативних наслідків для позивача, оскільки рішення про порушення дисциплінарного провадження не є підтвердженням факту вчинення дисциплінарного проступку, а свідчить лише про здійснення перевірки виявлених ознак дисциплінарного проступку, які потребують детального дослідження на предмет їх спростування або підтвердження. Наказ № 130-К містить лише попередні висновки щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку і жодним чином не встановлює факт здійснення ним дисциплінарного проступку.

Згідно зі статтею 77 Закону № 889 рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. Якщо під час розгляду дисциплінарної справи у діях державного службовця не виявлено дисциплінарного проступку, суб`єкт призначення приймає рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця, яке оформляється наказом (розпорядженням).

Наказом Мінекономіки від 14.04.2025 №303-к закрито дисциплінарне провадження оскільки дії ОСОБА_1 не порушили мету та завдання, для яких був розроблений проект наказу. Відсутні докази того, що його дії призвели до фактичної перешкоди у виконанні службових завдань або унеможливили своєчасне прийняття наказу.

Судом встановлено, що Київським окружним адміністративним судом було досліджено всі вищезазначені обставини, зроблено висновки, що оскаржувані дії вчинені та оскаржуваний наказ винесений відповідачем правомірно, у порядку та у спосіб, встановлений Конституцією та законами України, в межах повноважень, з врахуванням всіх обставин, пропорційно і рішенням від 28.08.2025 у справі № 320/11515/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Суд відхиляє твердження позивача про те, що наказ №130-К був прийнятий без жодних правових підстав, підписаний менш ніж за три робочі години з моменту отримання доповідних записок, які стали його підставою, враховуючи повноваження відповідача та вимоги законодавства щодо порядку порушення дисциплінарного провадження, тривалості провадження та оскарження наказу позивачем у справі № 320/11515/25, в якій переглядались доводи порушення прав позивача в ході службового розслідування.

Суд зазначає про не встановлення тиску з боку відповідача щодо примушування до звільнення порушенням дисциплінарного провадження та його закриттям. Належних та достатніх доказів заявленого тиску на позивача судом не встановлено.

Решту тверджень суд відхиляє за необґрунтованістю та не доведеністю у спосіб заявленого систематичного спричинення відповідачем мобінгу (цькування) порушенням дисциплінарного провадження та його закриттям.

Щодо виключення позивача з виробничих процесів, ненадання позивачу завдань та доручень для виконання, слідує наступне.

Як зазначає позивач відповідач з початку 2025 року повністю припинив надавати йому завдання та доручення для виконання. На підтвердження надав копії головного екрану СЕД «АСКОД» з відсутніми дорученнями позивачу від відповідача протягом 2025 року і сталою кількістю електронних документів на контролі/до виконання в кількості 3-х на контролі і 2-х до виконання, які залишилися на контролі з 2023 року (від 29.05.2025, 04.06.2025, 09.06.2025).

Позивач наполягає, що такі дії призвели до істотного морального страждання, оскільки шляхом незалучення позивача у виробничі процеси Міністерства економіки України, відповідач нівелював його професійні компетентності та виокремлював позивача з колективу та з робочого середовища, що посилило психологічний тиск на позивача в умовах вже наявного тиску, пов`язаного із незаконним звільненням та іншими протиправними діями/бездіяльністю відповідача по відношенню до позивача.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 55 Закону №889 керівник державної служби вживає заходів для надання державним службовцям необхідної для виконання посадових обов`язків інформації.

Окрім вже зазначеного вище судом, як встановлено за штатним розписом Мінекономіки, введеного в дію наказом Мінекономіки від 08.03.2024 № 12-Б «Про введення в дію змін до штатного розпису апарату Міністерства економіки України на 2024 рік», посада директора департаменту праці та зайнятості, яку займав ОСОБА_1 , ліквідована.

Не надання доручень та завдань до виконання позивачем з початку 2025 року не є доказом мобінгу (цькування) а є свідченням відсутності таких завдань та доручень для позивача в силу не зайняття ним посади для якої вимагаються та покладаються завдання які заявляє позивач. В свою чергу суд не вбачає спричинення моральних страждань в силу наявності у позивача невиконаних ним доручень у повному обсязі які перебували у нього на контролі ще з 2023 року. Відповідно доводи позивача щодо систематичного застосування щодо нього мобінгу (цькування), спричинення моральних страждань судом не встановлено, позивачем належними та достатніми доказами не підтверджено.

Щодо ненадання відповідачем необхідної позивачу для виконання посадових обов`язків інформації, суд зазначає наступне.

За пунктом 1 частини другої статті 55 Закону №889 керівник державної служби вживає заходів для надання державним службовцям необхідної для виконання посадових обов`язків інформації.

Враховуючи встановлені обставини у справі, суд зазначає про недоведеність позивачем систематичності застосування щодо нього мобінгу (цькування) через не надання йому для виконання завдань інформації. Судом не встановлено та позивачем не наведено та не доведено яку саме інформацію позивач не отримував, а мав отримувати від відповідача для виконання ним завдань.

В контексті поданого позову позивачем, судом встановлено загалом незгоду позивача із наказами Мінекономіки та наказами і діями державного секретаря ОСОБА_2 які охоплені періодом змін у структурі та штатному розписі Міністерства, ліквідованої посади, яку займав позивач, поданням ним заяви на призначення за новою посадою та спеціальною перевіркою НАЗК, що позивач оскаржує в окремому судовому порядку.

У висновку, суд враховуючи вищезазначене та встановлене вказує, що ознакою мобінгу є систематичність та умисність дій або бездіяльності роботодавця, групи працівників чи окремих працівників. Крім того, вчинення економічного тиску/мобінгу повинно полягати у конкретних діях або бездіяльності, що носять економічний характер або призводять до негативних економічних наслідків, тобто повинні бути вимірюваними. Встановлення факту наявності мобінгу потребує не лише опису суб`єктивного сприйняття особи, а й правового підтвердження ознак системності, тривалості, умисного характеру дій або бездіяльності, спрямованих на конкретну особу, що вимагає оцінки психологічного впливу, службового контексту та, за необхідності, спеціальної експертизи. Проте зазначені ознаки та факти, передбачені статтею 2-2 КЗпП України, не вказані як у позові, так і не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Навіть при встановленні у певних оскаржуваних діях відповідача ознак протиправності, у суду відсутні підстави констатувати, що такі дії містять ознаки мобінгу (цькування).

З огляду на надані сторонами докази та висловлені доводи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у ході розгляду справи доказів систематичних (повторюваних) тривалих умисних дій застосування відповідачем мобінгу (цькування) щодо позивача не встановлено.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність мобінгу (цькування) у трудових відносинах між позивачем та відповідачем, а також не надано жодного доказу, який би підтверджував систематичність, умисність та спрямованість дій роботодавця або інших осіб на приниження його честі, гідності, ділової репутації, професійної компетентності, створення ворожого робочого середовища для позивача, безпідставного негативного виокремлення з колективу або його ізоляція, нерівності можливостей для навчання та кар`єрного росту, безпідставного позбавлення виплат, порушення прав на відпочинок.

Відтак, доказів систематичних (повторюваних) тривалих умисних дій мобінгу (цькування) позивачем не надано.

Щодо заявленої позивачем до стягнення моральної шкоди 300 000,00 грн. суд зазначає, що нормою статті 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В свою чергу, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, у цьому випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо, що безпосередньо узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.02.2020 у справі № 813/2729/16.

Так, у постанові від 15.11.2018 у справі № 761/24076/15-ц Верховний Суд зазначив, що позивач з метою захисту свого права отримання відшкодування вданої йому моральної шкоди може звернутися до спеціаліста - психолога, для підтвердження дійсного існування та ступеню тяжкості своїх моральних страждань.

Психологічне дослідження особистих психологічних якостей і особливостей позивача проводиться спеціалістом психодіагностики з метою наукового доведення лише дійсного існування та ступеня тяжкості страждань у порівнянні з середньою нормою за подібних умов.

Надані позивачем медичні висновки, сформовані лікарем-урологом та лікарем-хірургом не підтверджують, що погіршення здоров`я було наслідком моральних страждань внаслідок вчинення відповідачем заявленого відносно нього мобінгу.

Суд зазначає про не встановлення та недоведеність спричиненої моральної шкоди відповідачем, не встановлено мобінг (цькування) позивача діями чи бездіяльністю відповідача.

Підстави для задоволення позову у заявлений спосіб позивачем судом не встановлено.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Решта доводів не впливають на висновки суду та не підлягають наданню оцінки.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи наслідки вирішення спору судом, підстав для розподілу судових витрат у справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.