Справа № 300/3417/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 300/3417/24 пров. № А/857/30239/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

за участю представника позивача Дудчак Т.Г.,

за участю представника відповідача Гавадзин М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року, прийняте суддею Микитин Н.М. о 10 годині 30 хвилині в м. Івано - Франківську, повний текст складено 30 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика м`яса» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

товариство з обмеженою відповідальністю «Фабрика м`яса» (надалі по тексту позивач, товариство, ТОВ) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (надалі по тексту відповідач, контролюючий органи, ГУ ДПС в Івано-Франківській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (ППР) та рішень про застосування штрафних санкцій.

Позовні вимоги мотивовані зокрема тим, що відповідачем протиправно винесено оскаржувані ППР від 09.04.2024, оскільки висновки акту документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства за №4654/09-19-07-05/42153308 від 08.03.2024 про встановлені порушення товариством вимог податкового законодавства не відповідають фактичним обставинам і суперечать вимогам чинного законодавства України та є безпідставними.

Наявність кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, в якому фігурує ТОВ ВК «Агро-Альянс», як підприємство з ознаками фіктивності, не може бути підставою для визнання нереальності господарських операцій та нести негативні наслідки для ТОВ з огляду на принцип індивідуальності відповідальності.

Висновки контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій, яке було зокрема обґрунтовано рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 № 620/1007/21, скасовано судом апеляційної інстанції.

Придбаний у ТОВ ВК «Агро-Альянс» товар було експортовано, що підтверджується митними деклараціями.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано ППР ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 09.04.2024 за №№008648/0705, 008650/0705, 008649/0705, 008652/0705, 008656/0705, 008658/0705 та №008660/0705.

Стягнуто на користь ТОВ за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Івано-Франківській області судовий збір в розмірі 30280, 00 грн.

Приймаючи вказане судове рішення суд виходив з того, що у період, який охоплювався перевіркою, позивач, на підставі податкових накладних, видаткових накладних, договорів, актів на надання послуг, платіжних доручень, ТТН, здійснював операції із закупівлі та реалізації м`яса яловичини у контрагентів-постачальників, серед яких ТОВ ВК «Агро-Альянс», із наступним відображенням суми придбаного товару у складі податкового кредиту з ПДВ.

Так, на думку відповідача ТОВ за період з 01.07.2018 по 31.03.2021 безпідставно включено до податкового кредиту суми податку на додану вартість в сумі 2795829,79 грн. за податковими накладними, в яких постачальником є ТОВ ВК «Агро-Альянс».

Суд звернув увагу, що неодноразово контролюючими органами в Івано-Франківській та Львівській області проводились перевірки (камеральні, документальні), узагальнення, взаємозвірки позивача та його контрагентів, в тому числі і ТОВ ВК «Агро-альянс» щодо реальності здійснення ними господарських операцій за спірні періоди та систематично зроблено висновки про підтвердження фактичного здійснення постачання яловичини, тобто реальності здійснення таких операцій(том ІІІ а.с. 1-227).

В частині покликання контролюючого органу в акті перевірки на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 № 620/1007/21 як підстави підтвердження нереальності господарських відносин позивача з контрагентом ТОВ ВК «Агро-Альянс», то суд зазначив, що таке скасоване постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2021.

У разі підтвердження факту отримання товарно-матеріальних цінностей та послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальниками, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.

Суд звернув увагу на те, що позивачем було надано в ході проведення перевірки контролюючому органу ТТН з виправленими реквізитами, які були надані ТОВ «Агро-Альянс» та повідомлено про це листом № 06/05-21 від 06.05.2021.

Вказаний вище висновок щодо підтвердження факту транспортування товару узгоджується із постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 у справі № 818/118/15, згідно якої відсутність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі - продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення.

По операціях придбання позивачем у його контрагента товарів не встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, наявності протиправного умислу на укладення правочинів з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а, отже, віднесення їх до категорії нікчемних та таких, що не спрямовані на настання реальних наслідків, слід вважати безпідставним.

Суд також звернув увагу на те, що до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДПС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що контролюючий орган прийшов до висновку про відсутність фактичного характеру господарських операцій з огляду на таке:

- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг;

- відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, складських приміщень, виробничих активів, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податкових кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Платник не підтвердив належними первинними документами, які є достатніми для встановлення дійсних змін майнового стану учасників задекларованих операцій, добросовісність податкової вигоди, на яку він претендує.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 30.08.2019 у справі № 2а-12436/11/2670.

Вирішуючи справи із застосуванням наведених правових норм, Верховний Суд у постановах від 28 квітня 2020 (справа № 826/15568/16), від 10 квітня 2020 (справа № 808/954/17), від 6 березня 2020 (справа №803/13/16) визнав, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.

Позивач взяв на себе ризик негативних наслідків у вигляді неможливості застосування податкової вигоди на підставі документів від контрагентів, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Нездійснення заходів з перевірки правоздатності контрагента є ризиком самого платника, а тому саме на нього покладаються негативні наслідки неналежної організації своєї господарської діяльності, зокрема у вигляді непідтвердженості права на формування у податковому обліку витрат і податкового кредиту.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 813/277/13-а.

Щодо доводів, що реєстрація податкових накладних по операціях з підприємцями зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, як доказу їх реальності, то відповідач вважає за необхідне звернути увагу на висновки Верховного Суду наведені у постанові від 16.06.2020 по справі №400/987/19 де зазначено, що «наявність податкової накладної та факт реєстрації податкової накладної в ЄРПН не є єдиною та достатньою підставою яка надає право платнику податку на додану вартість на віднесення сум сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки таке право виникає за правилами приписів підпунктів 198.1, 198.2, 198.3,198.6 статті 198 Податкового кодексу (ПК) України, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у т. ч. при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами. Суд визнає принцип індивідуальної відповідальності платника податків, який закріплений перед усім Конституцією України, вважає, що саме положення цього принципу реалізовані судом апеляційної інстанції при здійснені апеляційного перегляду у справі. Саме позивач має відповідати за формування податкового кредиту за операціями, які суд визнав такими що не відбулися».

Просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою відмовити в позові.

ТОВ у відзиві погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ «Фабрика м`яса» зареєстровано як юридична особа та знаходиться на обліку як платників податків, основними видами діяльності є: 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами (основний) 10.11 Виробництво м`яса 10.13 Виробництво м`ясних продуктів 46.24 Оптова торгівля шкірсировиною, шкурами та шкірою 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами 47.22 Роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах.

ГУ ДПС в Івано-Франківській області 20.05.2021 видано наказ № №918-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Фабрика м`яса», яким уповноважено працівників контролюючого органу провести документальну планову виїзну перевірку ТОВ з 01 червня 2021 тривалістю 10 робочих днів (том ІV а.с. 66).

Повідомленням ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 20.05.2021 за № 33 ТОВ було доведено до відома, що згідно із затвердженим Державною податковою службою України планом-графіком проведення документальних планових перевірок платників податків на 2021та на підставі статті 77 ПК України з 01 червня 2021 буде проводитися документальна планова виїзна перевірка товариства з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС (том ІV а.с.67).

На підставі направлень від 31.05.2021 №1299, №1300 (том ІV а.с.69-70), виданих ГУ ДПС в Івано-Франківській області, відповідно до наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 20.05.2021 №918-п, заступником начальника відділу позапланових перевірок з інших податків управління податкового аудиту ГУ ДПС в Івано-Франківській області Карковською О.М. та головним державним інспектором відділу позапланових перевірок з інших податків управління податкового аудиту ГУ ДПС в Івано-Франківській Гандзюком Д.Д., згідно із п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 глави 8 ПК України проведена планова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика м`яса», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 24.05.2018 по 31.03.2021.

За наслідками проведеної перевірки, складено акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за №4654/09-19-07-05/42153308 від 08.03.2024 (надалі - акт перевірки, акт), згідно висновків якого, встановлено такі порушення:

1) п.5, п.7, п.8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №15 «дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 за №860/4153, п.5, п.6, п.7, п.10, п.11, п.17, п.20 положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 (зі змінами та доповненнями), ст. 1, ст. 3, ст. 4, ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XІV від 16.07.1999, п.44.1, п.44.2 ст. 44, пп.134.1.1 п.134.1 ст. 134 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток всього в сумі 3 613 487 грн., в т.ч. по періодах: 2018 рік 500 480 грн, 2019 рік 194 242 грн, півріччя 2020 - 47 127 грн, три квартали 2020 1 522 850 грн., 2020 рік 2 825 871 грн, І квартал 2021 92 894 грн;

2) пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України, в результаті чого встановлено факт несвоєчасного подання податкової декларації з податку на прибуток підприємств за І квартал 2021;

3) п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого:

- завищено суму від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, всього в розмірі 1 480 743 грн (показник ряд. 20.2.1 декларації), в т.ч. по періодах: серпень 2020 58 471 грн, листопад 2020 615 154 грн, лютий 2021 807 118 грн,

- занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (показник ряд. 18 декларації) всього в сумі 1 293 829 грн., в т.ч. по періодах: серпень 2020 225 615 грн, березень 2021 1 068 214 грн,

- завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (показник ряд. 21 декларації), за березень 2021 в сумі 21 258 грн;

4) п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого підприємством «Фабрика м`яса» не виписано та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН):

- податкові накладні (ПН) за операціями, що оподатковуються за нульовою ставкою, за березень 2019 на суму ПДВ 1 150 882 грн, за листопад 2020 на суму ПДВ 1 959 375 грн, за січень 2021 на суму ПДВ 1 759 927 грн;

5) п.176.2 «б» ст.176 ПК України подання з помилками звітності про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) за період з 24.05.2018 по 31.03.2021;

6) пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 пп.168.1.1, пп.168.1.4 п.168.1 ст.168, п. 171.2 ст. 171, абз.а) п.176.2 ст.176, пп. 1.1-1.6 п.161 підрозділу 10 Розділу XX ПК України, в результаті чого

- не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб в загальній сумі 997 974,16 грн., в т.ч. по періодах: грудень 2018 498 783,60 грн, червень 2019 17 100,00 грн, вересень 2019 136 340,76 грн, грудень 2019 40 801,36 грн, червень 2020 47 127,24 грн, грудень 2020 257 821,20 грн;

- не перераховано до бюджету військовий збір в загальній сумі 83 164,51 грн., в т.ч. по періодах: грудень 2018 41 565,30 грн, червень 2019 1 425,0 грн, вересень 2019 11 361,73 грн, грудень 2019 3 400,11 грн, червень 2020 3 927,27 грн, грудень 2020 21 485,10 грн.

7) абзац перший частини восьмої ст. 9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, а саме: платником податку ненараховано єдиний внесок на загальну суму 2 860,00 грн, в т.ч. по періодах: травень 2018 220 грн, червень 2018 880 грн, липень 2018 880 грн, серпень 2018 880 грн.;

8) п. 1 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435, а саме:

- несвоєчасне подання звіту з єдиного внеску до контролюючого органу: за грудень 2020 №3680563 від 22.01.2021 (граничний термін подання 20.01.2021);

- неподання звітів з єдиного внеску до контролюючого органу: за травень 2018, за червень 2018, за липень 2018 та за серпень 2018;

9) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1, пп.168.1.4 п.168.1 ст.168, п. 171.2 ст. 171, абз. а) п.176.2 ст.176, пп. 1.1-1.6 п.16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України, в результаті чого не перераховано до бюджету військового збору в загальній сумі 83 164,51 грн, в т.ч. по періодах: грудень 2018 41 565,30 грн, червень 2019 1 425,0 грн, вересень 2019 11 361,73 грн, грудень 2019 3 400,11 грн, червень 2020 3 927,27 грн, грудень 2020 21 485,10 грн.

10) ст. 13 Закону України, від 21.06.2018 № 2473-VІІІ «Про валюту і валютні операції» при здійсненні розрахунків по експортному контракту №10/10/18 від 10.10.2018 з нерезидентом ООО «ГрандМит», а саме граничних термінів розрахунків: по митній декларації №иА204070/2018/111331 від 18.12.2018, валютна виручка в сумі 210 000 російських рублів, граничний термін надходження валютної виручки 18.12.2019;

11) п.63.3 ст. 63 ПК України, в результаті чого встановлено факт неподання ТОВ до податкового органу повідомлень про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням (форма №20-ОПП), які використовувались підприємством в господарській діяльності (том І а.с.22-107).

За результатом розгляду заперечення від 22.03.2024 на акт №4654/09-19-07-05/42153308 від 08.03.2024 ГУ ДПС в Івано-Франківській області листом від 05.04.2024 за №4159/6/09-19-07-05-06 «Щодо надання відповіді на заперечення» висновки акту перевірки залишено без змін (том І а.с.134-137).

Листом від 09.04.2024 за №4294 /6/09-19-07-05-06, відповідачем направлено розрахунок штрафних (фінансових) санкцій та податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, винесені за результатами планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Фабрика м`яса» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 24.05.2018 по 31.03.2021, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 24.05.2018 по 31.03.2021, іншого законодавства за період з 24.05.2018 по 31.03.2021 прийнятих на підставі акту перевірки №4654/09-19-07-05/42153308 від 08.03.2024:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №008648/0705,

- податкове повідомлення-рішення форми «В1» №008650/0705,

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №008649/0705,

- податкове повідомлення-рішення форми «В4» №008652/0705,

- податкове повідомлення-рішення форми «ПН» №008654/0705,

- податкове повідомлення-рішення форми «ПС» №008656/0705,

- податкове повідомлення-рішення форми «Д» №008658/0705;

- податкове повідомлення-рішення форми «Д» №008660/0705;

вимога про сплату боргу від 09.04.2024 №Ю-008665/0705;

- рішення про застосування штрафних санкцій від 09.04.2024 №008667/0705,

- рішення про застосування штрафних санкцій від 09.04.2024 №008668/0705,

- податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 09.04.2024 №008657/0705,

- податкове повідомлення-рішення форми «С» від 09.04.2024 №008720/0705,

- розрахунок штрафних (фінансових) санкцій (том І а.с.138-167).

Висновки та прийняті рішення позивачем оскаржуються в частині, та позов не містить обґрунтувань в частині пунктів 4-11 висновків акту перевірки.

Як наслідок, вважаючи ППР від 09.04.2024 №№008648/0705, 008650/0705, 008649/0705, 008652/0705, 008656/0705, 008658/0705 та №008660/0705 такими, що прийняті з порушенням податкового закону, ТОВ «Фабрика м`яса» звернулося з цим позовом до суду, в якому просить визнати їх протиправними та скасувати.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (надалі як і раніше - ПК України).

За змістом абзацу 1 пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Із матеріалів справи вбачається, що податковим органом було проведено документальну планову виїзну перевірку податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 24.05.2018 по 31.03.2021, в результаті якої встановлено завищення ТОВ сум податкового кредиту, який позивачем використано при розрахунку суми від`ємного значення згідно пункту 200.1 статті 200 ПК України у поданій декларації за серпень 2021.

Так, відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 ПК України.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналіз наведених норм свідчить, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема:

- фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду;

- наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної;

- ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Таким чином, витрати для цілей визначення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Таким чином, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Відтак, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що у період, який охоплювався перевіркою, позивач, на підставі податкових накладних, видаткових накладних, договорів, актів на надання послуг, платіжних доручень, ТТН, здійснював операції із закупівлі та реалізації м`яса яловичини у контрагентів-постачальників, серед яких ТОВ ВК «Агро-Альянс», із наступним відображенням суми придбаного товару у складі податкового кредиту з ПДВ.

Податковий орган вважає, що ТОВ «Фабрика м`яса» за період з 01.07.2018 по 31.03.2021 безпідставно включено до податкового кредиту суми податку на додану вартість в сумі 2795829,79 грн. за податковими накладними, в яких постачальником є ТОВ ВК «Агро-Альянс».

Відтак, за результатами перевірки встановлено, що в порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України від 02.12.2010 №.2755-VІ (із змінами та доповненнями) ТОВ завищено податковий кредит при отриманні товарів від ТОВ ВК «Агро-Альянс» в загальній сумі 2 7,95 830 грн., в т.ч. по періодах: серпень 2020 - 284 086 грн, листопад 2020 - 615 154 грн, лютий 2021 - 807 118 грн, березень 2021 - 1 089472 грн.

При цьому, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Судом із матеріалів справи встановлено, що у період, що перевірявся, ТОВ закуповувало товар (яловичину) у ТОВ ВК «Агро-Альянс» на підставі укладеного Договору поставки №58 від 31.07.2020, зміст договору поставки описано в акті перевірки.

Відповідно зазначеного вище договору ТОВ ВК «Агро-Альянс» (Постачальник) продавало, а ТОВ (Покупець) купувало окремими партіями Товар (яловичина в півтушах охолоджена) в кількості, по ціні та на суму, що зазначалися кожного разу на кожну окрему партію Товару у видаткових накладних, і на умовах, викладених у Договорі.

Договір укладався для забезпечення та проведення багаторазових операцій купівлі-продажу. Факт постачання товару підтверджено видатковими накладними і податковими накладними, які у повному обсязі надані для перевірки та описані перевіркою в акті, а також і товарно-транспортними накладними, деклараціями виробника, виписками з банку.

Перевіряючим надавались наступні документи для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, зокрема із ТОВ ВК «Агро-Альянс»: лист ТОВ «Фабрика м`яса» до ТОВ ВК «Агро-Альянс» про внесення виправлень у ТТН, відповідь ТОВ ВК із поясненням, виправлені ТТН, а також видаткові накладні; платіжні інструкції на підтвердження оплати позивачем товару відповідно до договору поставки №58 від 31.07.2020; акти взаєморозрахунків, в яких відображено, зокрема і оплати у період протягом 2020; Договори оренди транспортних засобів на підтвердження наявності у позивача основних засобів для перевезення товарів; Контракт 04/07/19 від 04.07.2019, згідно якого позивач реалізовував, в тому числі і товар, придбаний у ТОВ ВК «Агро-Альянс», а також митні декларації, інвойси, специфікації, ветеринарні сертифікати тощо, які надавались митному органу при перевезенні товару.

Крім того, неодноразово контролюючими органами в Івано-Франківській та Львівській області проводились перевірки (камеральні, документальні), узагальнення, взаємозвірки позивача та його контрагентів, в тому числі і ТОВ ВК «Агро-альянс» щодо реальності здійснення ними господарських операцій за спірні періоди та систематично зроблено висновки про підтвердження фактичного здійснення постачання яловичини, тобто реальності здійснення таких операцій.

Щодо покликання контролюючого органу в акті перевірки на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 за № 620/1007/21 як підстави підтвердження нереальності господарський відносин позивача з контрагентом ТОВ ВК «Агро-Альянс», то таке скасоване постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2021, а ухвалою Верховного Суду від 21.01.2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Таким чином, надані позивачем як в процесі перевірки відповідачу, так і в ході розгляду справи судом, належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, на переконання суду, відображають і документально підтверджують, що мали місце реальні господарські операції, які відповідають економічному змісту, що відображений в укладених договорах, з метою їх використання в своїй господарській діяльності.

При цьому, дослідження зазначених господарських операцій позивача зводиться податковим органом до дослідження його контрагентів, однак з акту перевірки не вбачається неправомірних дій саме позивача, під час виконання ним зазначених господарських операцій.

Також слід врахувати, що законодавством України не передбачено обов`язку платника податку - позивача (одержувача товару) - вимагати від контрагента-постачальника будь-яких відомостей щодо повноти сплати ним податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ним законодавчих приписів, а також наявність у цього контрагента умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку.

У разі підтвердження факту отримання товарно-матеріальних цінностей та послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальниками, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у справах №810/734/17, №520/1536/19, №826/14489/16, №826/5263/14, №2а-12436/11/2670, №817/481/17, №819/2737/13, а також постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 у справі №200/5932/19-а.

Так, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб. Судова практика вирішення податкових спорів також виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що матеріали справи не містять жодних вказівок на безпосередню участь позивача у ймовірних зловживаннях, пов`язаних з поставкою товару та його оподаткуванням у ланцюгу поставок, чи будь-яких доказів, які могли б свідчити про опосередковану чи пряму обізнаність позивача стосовно ймовірного порушення вимог податкового законодавства у ланцюгу поставок.

Неналежне виконання контрагентом своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента та, відповідно, недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх допустив , а не до іншої особи.

Предметом доказування у даному спорі є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у зв`язку із здійсненням цих господарських операцій при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток та сум податкового кредиту при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Доводи податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За змістом статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є нереальними (фіктивними), сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат, якщо ж господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або врахування відповідних витрат при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів констатує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Верховний Суд неодноразово висловлював аналогічні правові висновки, зокрема у постановах від 26 лютого 2020 у справі №826/1308/18), від 28 квітня 2020 (справа № 826/15568/16), від 10 квітня 2020 (справа №808/954/17), від 09 вересня 2021 (справа №460/2315/19), від 26 вересня 2023 (справа № 120/6732/22).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на підтвердження реальності здійснення господарських операцій за укладеними договорами позивачем було надано достатню кількість первинних документів, які передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які спростовують висновки, викладені в акті перевірки щодо вчинених позивачем порушень та підтверджують реальність господарських відносин між позивачем та його контрагентами.

Крім того, дійсність правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника не залежать від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності у них основних фондів та трудових ресурсів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника податків додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагента для одержання незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, в постанові від 06 листопада 2018 в справі № 820/10024/13-а.

При цьому, податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

В даному випадку, контролюючим органом, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків, не наведено жодних доводів щодо здійснення розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Щодо доводів контролюючого органу про не підтвердження ТТН факту перевезення товару яловичини від ТОВ ВК «Агро-Альянс» та ТОВ «Агроіндекс» на адресу позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пунктів 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є ТТН та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається.

Оформлення перевезень вантажів ТТН здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. ТТН на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з ТТН водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр ТТН залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби і печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників).

При цьому, товарно-транспортна накладна не є обов`язковим документом у господарських операціях з поставки чи купівлі-продажу товарів, проте є обов`язковою для договорів перевезення. Відсутність товарно-транспортних накладних, а також недоліки в їх заповненні, які фактично унеможливлюють встановлення основних параметрів щодо перевезення (часу, маси, дані щодо навантаження, розвантаження) ставить під сумнів фактичне переміщення таких товарів у просторі, а у разі наявності й інших доказів та встановлених обставин, наприклад щодо відсутності матеріальних, зокрема транспортних засобів, та трудових ресурсів у господарюючих суб`єктів для здійснення відповідної діяльності, в тому числі і транспортування товару, свідчить на користь висновку про відсутність реальних поставок товару, а відповідно і про безпідставність формування даних податкового обліку за такими операціями.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 у справі № П/811/2695/15.

Поряд з викладеним, суд звертає увагу на те, що позивачем було надано в ході проведення перевірки контролюючому органу ТТН з виправленими реквізитами, які були надані ТОВ ВК «Агро-Альянс» та повідомлено про це листом № 06/05-21 від 06.05.2021 (том І а.с. 173).

Вказаний вище висновок щодо підтвердження факту транспортування товару узгоджується із постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 у справі № 818/118/15, згідно якої відсутність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі - продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже відсутність у позивача ТТН не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій проведених з контрагентами, натомість факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

У матеріалах справи наявні копії товарно-транспортних накладних, якими оформлювалися транспортування товару по укладених позивачем договорах з вказаним контрагентом, і наявність в них окремих дефектів за умови підтвердження реальності господарської операції іншими доказами не є достатнім для спростування реальності господарської операції, як вірно звернуто увагу судом першої інстанції.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем підтверджено, що придбані у контрагента товари використані ним у власній господарській діяльності.

У матеріалах справи відсутній вирок суду, який набрав законної сили, та яким встановлено здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом з метою, яка порушує публічний порядок, вчинення господарських операцій з метою, що суперечать інтересам держави і суспільства, так само і ухилення від сплати податків за наслідками виконання господарських зобов`язань з боку позивача.

Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що господарські операції мали реальний характер. Дослідженні первинні документи містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пп.2.4 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995.

Під час перевірки податковий орган не встановив обставин, які б свідчили про умисел позивача або його контрагентів на укладення правочинів без наміру створити наслідки, які передбачені ним. Цих доказів не надано і під час судового розгляду справи, що свідчить про необґрунтованість висновків відповідача про фіктивний характер проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Отже, між позивачем та його контрагентами в дійсності були виконані вищевказані господарські операції, дії останніх спрямовані на реальне настання правових наслідків, а не вчинялися лише в цілях заниження об`єкта оподаткування, несплати податків.

Тобто, внаслідок проведення таких операцій платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, і не прагнув отримати вигоду виключно чи переважно за рахунок неправильного формування податкового кредиту та валових витрат, відшкодування з державного бюджету ПДВ тощо.

Окрім цього, по операціях придбання позивачем у його контрагента товарів не встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, наявності протиправного умислу на укладення правочинів з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а, отже, віднесення їх до категорії нікчемних та таких, що не спрямовані на настання реальних наслідків, слід вважати безпідставним.

Щодо доказів, зібраних в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні, колегія суддів звертає увагу на наступне.

У постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що до постановлення вироку в межах кримінального провадження протокол допиту під час досудового розслідування не може вважатися належним доказом в адміністративному судочинстві. При цьому частиною четвертою статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу; суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

Судом встановлено, що станом на час розгляду справи відповідачем не надано вироків суду у кримінальних справах щодо контрагентів позивача.

Також судом не було отримано інформації про наявність кримінальних проваджень/вироків щодо посадових осіб позивача за наслідком провадження за дії/правочини, про які йде мова у актах перевірки.

Таким чином, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про необ`єктивність доводів контролюючого органу щодо неправомірності відображення позивачем даних податкового обліку за оспорюваними господарськими операціями ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Судом також не встановлено, а скаржником не надано жодних доказів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи фактів узгодженості його дій з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або ж його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 у справі №160/3364/19 зазначила що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів чи відсутність деяких із них - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду та з огляду на положення статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Крім того, при вирішенні податкових спорів суд враховує презумпцію добросовісності платника податків за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 09.04.2024 №№008648/0705, 008650/0705, 008649/0705, 008652/0705, 008656/0705, 008658/0705 та №008660/0705 є протиправними та підлягають скасуванню.

Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

При обґрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Пронін проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі №300/3417/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
М.А. Пліш
Повне судове рішення складено 21.11.2025.