Справа № 580/845/25
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/845/25 Головуючий у 1-й інстанції: Рідзель О.А.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДСО Трейд» на додаткове рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДСО Трейд» до Головного управління ДПС у Черкаській області, ДПС України про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ДСО Трейд» (далі позивач/ТОВ «ДСО Трейд») звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі відповідач 1/апелянт/ГУ ДПС у Черкаській області), Державної податкової служби України (далі відповідач 2/ДПС України) про:

- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Черкаській області про відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 16 грудня 2024 року № 12204604/45509657;

- зобов`язання ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, складену товариством з обмеженою відповідальністю «ДСО-Трейд» податкову накладну № 10 від 08 жовтня 2024 року датою її подання на реєстрацію.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року позов ТОВ «ДСО Трейд» задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 16 грудня 2024 року № 12204604/45509657 про відмову в реєстрації податкової накладної від 08 жовтня 2024 року № 10.

Зобов`язано ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну ТОВ «ДСО Трейд» від 08 жовтня 2024 року № 10 днем її фактичного подання на реєстрацію.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Черкаській області на користь ТОВ «ДСО Трейд» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028, 00 грн.

Додатковим рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника ТОВ «ДСО Трейд» - адвоката Бабіч Т.Г. про стягнення з ГУ ДПС у Черкаській області, ДПС України витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000, 00 гривень.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не довів фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки попри подані договір, додаткову угоду та акт приймання-передачі послуг, жодного документа про оплату гонорару (платіжного доручення, квитанції чи іншого підтвердження руху коштів) до матеріалів справи не додано. Суд підкреслив, що саме доказ оплати є ключовою та обов`язковою умовою для компенсації витрат, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16, а також підходом ЄСПЛ, який вимагає доведення фактичності та обґрунтованості витрат. Враховуючи відсутність належних і допустимих доказів, суд дійшов висновку про неможливість встановити реальність понесених витрат та, відповідно, про відсутність правових підстав для їх стягнення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року без змін.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення ТОВ «ДСО Трейд» просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно витлумачив частину сьому статті 139 КАС України та фактично висунув до позивача вимогу, якої закон не містить, а саме: обов`язково доводити реальну оплату гонорару. Закон прямо передбачає, що відшкодуванню підлягають як витрати, які вже сплачені, так і ті, що підлягають сплаті, а отже сам факт проведення оплати не є передумовою для їх стягнення. Суд першої інстанції помилково застосував правові висновки Великої Палати ВС у справі № 826/1216/16 та покликався на практику ЄСПЛ, яка стосується застосування статті 41 Конвенції та не має відношення до тлумачення частини сьомої статті 139 КАС України. Велика Палата Верховного Суду у справі № 826/1216/16 взагалі розглядала питання граничного розміру компенсації, а не обов`язковість підтвердження фактичної оплати. Застосуванню підлягає актуальна та релевантна практика Верховного Суду постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, де вказано, що ключовим доказом є договір, акт виконаних робіт і підтвердження вартості послуг, які сплачені або підлягають сплаті. Вимога подавати підтвердження фактичної оплати прямо не передбачена нормами КАС України. Крім того, у заяві прямо зазначено про сплату гонорару, що підтверджується платіжною інструкцією № 268 від 29 січня 2025 року.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положеннями статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною третьою статті 134 КАС України встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Ця норма закону кореспондується з частиною сьомою статті 139 КАС України, згідно з якою розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Про це саме зазначено в частині третій статті 143 КАС України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначених умов дотримано, оскільки представник позивача у позові заявив про понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000, 00 грн, до якого були додані докази на їх підтвердження.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такий самий правовий підхід застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункту 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Про таке йдеться також в іншій практиці ЄСПЛ, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З матеріалів справи вбачається, що 08 січня 2025 року між позивачем та адвокатом Бабіч Тетяною Григорівною укладено Договір про надання правничої допомоги, відповідно до пункту 1.1. якого Адвокат приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу.

Відповідно до пункту 3.3. зазначеного Договору розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається окремою додаткової угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Додатковою угодою від 08 січня 2025 року № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 08 січня 2025 року визначено, що Клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі 8 000, 00 грн (вісім тисяч гривень) за надання правничої допомоги у справі щодо оскарження Клієнтом рішення податкової служби України про блокування податкової накладної від 08 жовтня 2024 року № 10 на загальну суму 702 381, 84 грн.

Згідно із Актом приймання-передачі від 15 квітня 2025 року Адвокатом надано позивачу правничу допомогу, яка складається з надання усної консультації, вивченні документів Клієнту, складання та подання до Черкаського окружного адміністративного суду позовної заяви з додатками, складання та подання до цього суду відповіді на відзив у справі № 580/845/25.

Вартість правничої допомоги становить 8 000, 00 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, виходив з того, що на підтвердження оплати наданих послуг позивачем не надано жодних доказів.

Колегія суддів зауважує про безпідставність таких висновків, оскільки необхідність подання документів, що свідчать про фактичне здійснення оплати, адже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Частина третя статті 134 КАС України прямо передбачає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості незалежно від того, чи сплачено їх фактично, чи вони лише підлягають сплаті.

Така позиція є усталеною і підтверджується постановами Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18, від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 04 грудня 2023 року у справі № 420/329/21.

Тобто суд першої інстанції помилково ототожнив обов`язок доведення оплати з обов`язком доведення факту надання правничої допомоги, хоча закон вимагає саме підтвердження обсягу й вартості послуг.

Також, представником позивача до матеріалів справи долучено платіжну інструкцію № 268 від 29 січня 2025 року на суму 8 000, 00 грн, згідно з якою позивач сплачено на рахунок адвоката кошти за надані адвокатом послуги.

Тому зазначена судом першої інстанції підстава для відмови у стягненні понесених витрат на адвоката є безпідставною.

Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 640/16093/21 вказав, що в будь-якому випадку суд зобов`язаний перевірити докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість, з огляду на положення частини четвертої статті 134 КАС України, згідно з якою для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

У цій правовій ситуації колегія суддів вважає, що визначений стороною та її адвокатом розмір гонорару у розмірі 8 000, 00 грн є завищеним щодо іншої сторони спору, з урахуванням конкретних обставин справи.

Зважаючи на заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу, керуючись засадами справедливості та верховенства права, враховуючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, незначну складність справи, обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування, відсутність необхідності вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, розгляд справи судом апеляційної інстанції за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, як наслідок, відсутність проведення судових засідань, колегія суддів вважає, що сума, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу за перегляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 5 000, 00 грн, є справедливою та співмірною.

Оскільки суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, колегія суддів, керуючись статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а заяву про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу - частковому задоволенню.

Виходячи з того, що саме рішення ГУ ДПС у Черкаській області стало безпосередньою підставою для звернення позивача до суду та необхідності нести витрати на правничу допомогу, а це рішення було скасовано судом, витрати підлягають стягненню з цього органу.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДСО Трейд» задовольнити частково.

Додаткове рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі № 580/845/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ДСО Трейд» про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДСО Трейд» (адреса: 18002, Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Хрещатик, будинок 195, офіс 304, ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДПС у Черкаській області (адреса: 18002, місто Черкаси, вулиця Хрещатик, будинок 235, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 (п`ять тисяч гривень нуль копійок).

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.