Справа № 260/8188/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 260/8188/24 пров. № А/857/17966/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року (головуючий суддя: Іванчулинець Д.В., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 06.12.2024, звернувся з позовом до суду, який надійшов засобами поштового зв`язку в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати рішення № 12 від 11.11.2024 «Про відмову у призначенні пенсії по віку відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу наступні періоди його роботи: з 01.09.1981 р. по 05.11.1982 р. навчання у технікумі; з 13.05.1986 року по 28.05.1990 року роботу у МП «Береза»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням періодів його роботи: з 01.09.1981 р. по 05.11.1982 р. навчання у технікумі; з 13.05.1986 року по 28.05.1990 року роботу у МП «Береза» починаючи з часу набуття ним права на пенсію;

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 05 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Для підтвердження страхового стажу він надав необхідні документи, передбачені чинним порядком.

Заяву розглядали за принципом екстериторіальності у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, яке рішенням від 11 листопада 2024 року № 12 відмовило у призначенні пенсії. Підставою відмови стала відсутність необхідного страхового стажу: за даними Пенсійного фонду, він становив 27 років 11 місяців 7 днів при необхідних 31 році. Не було зараховано:

період навчання з 01.09.1981 по 29.04.1986 рр., оскільки він частково збігається з часом проходження строкової військової служби (05.11.1982 05.11.1984);

період роботи з 13.05.1986 по 28.05.1990 рр. через відсутність назви організації при прийнятті на роботу в трудовій книжці.

Позивач зазначив, що навчався спочатку на денній формі, а після призову до армії продовжив навчання заочно. Через те, що навчальний заклад знаходиться в Росії, отримати додаткові документи наразі неможливо. Трудова книжка № 4 є оригіналом, усі записи в ній послідовні, засвідчені підписами та печатками, без виправлень.

Позивач вважає, що відсутність частини реквізитів у записах трудової книжки або недоліки в оформленні документів не можуть бути підставою для виключення періодів роботи зі стажу. Працівник не несе відповідальності за недоліки у веденні кадрової документації підприємством. На його думку, Пенсійний фонд мав би перевірити достовірність відомостей шляхом запитів до організацій або архівів, а не відмовляти безпідставно у зарахуванні стажу. Таким чином, дії Пенсійного фонду він розцінює як порушення свого конституційного права на соціальний захист.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 12 від 11 листопада 2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 13 травня 1986 року по 28 травня 1990 року, згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 та період навчання в Всесоюзному заочному лісному технікумі з 01 вересня 1981 року по 05 листопада 1982 року, що підтверджено дипломом НОМЕР_2 від 29.04.1986.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 26 вересня 2024 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного стажу роботи, а саме зазначено, що його страховий становить 27 років 11 місяців 07 днів, а необхідний страховий стаж - 31 рік. Період навчання з 01.09.1981 року по 29.04.1986 року не зараховано, оскільки даний період перетинається з періодом проходження військової строкової служби з 05.11.1982 року по 05.11.1984 року, згідно військового квитка від 05.11.1982 року, а також не зараховано період роботи з 13.05.1986 року по 28.05.1990 року згідно трудової книжки 24.04.1991 року, оскільки відсутня назва організації при прийнятті на роботу.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу у якій він просить у її задоволені відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких мотивів.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки трудової книжки та первинних документів не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що позивач жодним чином не впливав на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та інших документів, та не може нести негативні наслідки за окремі їх недоліки, а підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та інших документів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 05 листопада 2024 року позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11 листопада 2024 року № 12 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно частини третьої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Відповідно до вказаного рішення страховий стаж позивача становить 27 років 11 місяців 07 днів. До страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1981 року по 29.04.1986 року згідно диплому НОМЕР_2 від 29.04.1986 року, оскільки даний період перетинається з періодом проходження військової строкової служби з 05.11.1982 року по 05.11.1984 року, згідно військового квитка НОМЕР_3 від 05.11.1982 року, а також не зараховано період роботи з 13.05.1986 року по 28.05.1990 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.04.1991 року, оскільки відсутня назва організації при прийнятті на роботу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV встановлено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 1.1 наказу «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, а не на власника трудової книжки.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.

Також, така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки не взято до уваги та не зараховано до загального стажу зокрема періоди роботи за трудовою книжкою: з 13.05.1986 року по 28.05.1990 року, оскільки при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про роботу позивача у спірний період та характер виконуваних позивачем робіт, окрім того вказані записи виконані у відповідності до вимог законодавства, із зазначенням відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, та без будь-яких помилок або виправлень.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, проаналізувавши все вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявні недоліки у заповненні трудової книжки та первинних документів не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. Позивач не мав можливості впливати на дотримання роботодавцем установленого порядку ведення та оформлення трудової документації і, відповідно, не може нести негативні наслідки за недоліки, допущені з вини адміністрації підприємства чи інших уповноважених осіб.

Визначальним для призначення пенсії є наявність у особи необхідного страхового стажу, а не безумовне дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або інших документів, що підтверджують трудову діяльність. При цьому наявні недоліки у зазначених документах не спростовують достовірності інших відомостей, що підтверджують факт виконання позивачем трудових обов`язків.

Отже, за наведених обставин відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період його роботи з 13.05.1986 по 28.05.1990 у МП «Береза», оскільки зазначений період підтверджується записами у трудовій книжці, достовірність яких не спростована належними та допустимими доказами.

Щодо вимоги позивача зарахувати до його трудового стажу період навчання з 01 вересня 1981 року по 05 листопада 1982 року, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно п. «д» ч. 3 ст. 56 Закон № 1788-XII, до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Закон України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР (тут і надалі Закон № 103/98-ВР, в редакції чинній на момент звернення позивача 05.11.2024 із заявою про призначення пенсії), визначає правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку системи професійної (професійно-технічної) освіти, створення умов для професійної самореалізації особистості та забезпечення потреб суспільства і держави у кваліфікованих робітниках.

Законодавство України в галузі професійної (професійно-технічної) освіти обов`язкове для застосування на території України незалежно від форм власності та підпорядкування закладів освіти та установ професійної (професійно-технічної) освіти (ч. 2 ст. Закон № 103/98-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону № 103/98-ВР, час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Аналіз наведених вище правових норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. При цьому період навчання може бути зарахований до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільговій основі і прирівнюється до роботи, яка слідувала після навчання, за умови того, що після закінчення відповідного навчального закладу особо влаштовується на роботу саме за набутою професією.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року справа № 426/17400/16-а, від 04 березня 2020 року справа № 367/945/17, від 05 листопада 2020 року справа № 681/1567/17, від 11.07.2022 справа № 160/6695/21.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач 29 квітня 1986 року закінчив повний курс Всесоюзного заочного лісного технікуму, що підтверджується дипломом НОМЕР_2 .

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач з 13.05.1986 прийнятий на посаду «робочого» та звільнений з неї по власному бажанню 28.05.1990, у подальшому, 29.05.1990 був прийнятий на посаду «майстра лісу».

Тобто, перерва між днем закінчення навчання позивача та днем прийняття на роботу за спеціальністю (набутою професією) на посаду «майстра лісу» перевищує 3 місяці.

Отже, період навчання позивача з 01.09.1981 по 05.11.1982, не може бути зарахований до його страхового стажу.

Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за віком, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про призначення пенсії звернувся 05 листопада 2024 року, тобто на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досяг необхідного віку, встановленого частиною першої статті 26 Закону № 1058-IV.

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11 листопада 2024 року № 12 страховий стаж позивача складає 27 років 11 місяців 07 днів.

При цьому, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини та висновки, що до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню спірний період його роботи з 13 травня 1986 року по 28 травня 1990 року, таким чином страховий стаж позивача, навіть без врахування до його трудового стажу періоду навчання з 01 вересня 1981 року по 05 листопада 1982 року, становитиме 31 рік 11 місяців 22 дні, що дає підстави для призначення позивачу пенсії за віком у відповідності до вимог статті 26 Закону № 1058-IV.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період навчання в Всесоюзному заочному лісному технікумі з 01 вересня 1981 року по 05 листопада 1982 року в іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року слід залишити в силі.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 260/8188/24 скасувати в частині: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в Всесоюзному заочному лісному технікумі з 01 вересня 1981 року по 05 листопада 1982 року та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 260/8188/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська