Справа № 400/5133/25
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/5133/25

Головуючий в 1 інстанції: Величко А.В. Дата і місце ухвалення: 20.10.2025р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області №68 від 19.02.2024р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 всі періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 01 вересня 1987 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком з моменту звернення, тобто з 12 лютого 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що в лютому 2024 року він звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як військовослужбовцю, який брав участь у бойових діях та якому надано статус учасника бойових дій відповідно до ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». За принципом екстериторіальності розгляду заяв відповідну заяву розглянуто ГУ ПФУ в Кіровоградській області, рішенням якого №68 від 19.02.2024р. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у нього необхідного трудового стажу. При цьому, територіальним органом ПФУ до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача згідно записів трудової книжки (серії НОМЕР_2 ) з 01.09.1987р. по 04.01.1994р. та з 27.12.1997р. по 22.12.1998р., з посиланням на те, що записи про звільнення з роботи завірені печатками не придатними для читання. Рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області №68 від 19.02.2024р. ОСОБА_1 вважає протиправним та зазначав, що записами його трудової книжки підтверджено наявність у нього необхідного страхового стажу, який є достатнім при призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058-IV. На працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 19.02.2024р. №68.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 з 01.09.1987р. по 04.01.1994р. та з 27.12.1997р. по 22.12.1998р.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.02.2024р. про призначення пенсії за віком.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволення позову ГУ ПФУ в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 20.10.2025р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивач звернувся з даним позовом до суду з порушенням строку звернення, встановленого частиною другою статті 122 КАС України. Апелянт просить колегію суддів врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 18.01.2023р. у справі №460/2461/21, де чітко зазначено, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. А відтак, за твердженнями апелянта, суд першої інстанції повинен був застосувати наслідки пропуску ОСОБА_1 строків звернення до суду, передбачені частинами 3 та 4 статті 123 КАС України.

Також, апелянт посилається на те, що для визначення права на призначення дострокової пенсії за віком на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідним є виконання наступних умов: підтвердження прийняття участі в антитерористичній операції в районах її проведення, досягнення 55 років та наявність необхідного страхового стажу не менше 25 років. З матеріалів відмовної електронної пенсійної справи вбачається, що позивач є учасником бойових дій, він досяг 56 років, однак його страховий стаж становить 18 років 2 місяці 14 днів. Чинне законодавство не передбачає будь - якого пільгового обчислення стажу, у зв`язку з чим періоди служби позивача зараховуються в одинарному розмірі незалежно від місця проходження військової служби. Посилання позивача на пункт 2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України та членів їх сімей, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 14.08.2014р. №530, є безпідставним, оскільки це Положення взагалі не регулює дані правовідносини, так, як позивач не претендує на пенсію по вислузі років.

Посилається апелянт і на те, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 з 01.09.1987р. по 04.01.1994р. та з 27.12.1997р. по 22.12.1998р., оскільки записи про звільнення з роботи завірені печатками, не придатними для читання. Для зарахування зазначених періодів необхідно надати належним чином оформлену довідку про період роботи, видану підприємством, де особа працювала (правонаступником, у разі ліквідації - архівним відділом) на підставі первинних документів.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 10.11.2023р., ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

12.02.2024р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п.4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, заяву позивача за принципом екстериторіальності передано для розгляду до ГУ ПФУ в Кіровоградській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 19.02.2024р. №68 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності у заявника необхідного страхового стажу, визначеного статтею 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зокрема, у вказаному рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж, у відповідності до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV, становить не менше 25 років. За наданими документами страховий стаж особи становить 18 років 2 місяці 14 днів.

До страхового стажу не враховано періоди роботи з 01.09.1987р. по 04.01.1994р. та з 27.12.1997р. по 22.12.1998р., оскільки записи про звільнення з роботи завірені печатками, не придатними для читання. Для зарахування зазначених періодів необхідно надати належним чином оформлену довідку про період роботи, видану підприємством, де особа працювала (правонаступником, у разі ліквідації - архівним відділом) на підставі первинних документів.

Не погоджуючись з правомірністю рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 19.02.2024р. №68 ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 01.09.1987р. по 04.01.1994р. та з 27.12.1997р. по 22.12.1998р., записи про які містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 . Суд зазначив, що підставою як для призначення пенсії, так і для її перерахунку у подальшому, є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. За висновками суду, позивач не може нести відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем. А відтак, недоліки заповнення трудової книжки ОСОБА_1 не можуть бути підставою для позбавлення його права на пенсійне забезпечення. Суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 з 01.09.1987р. по 04.01.1994р. та з 27.12.1997р. по 22.12.1998р.

Поряд з цим, суд не знайшов правових підстав для задоволення вимог позову про зобов`язання ГУ ПФУ в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з моменту звернення, тобто з 12 лютого 2024 року, зазначивши, що до компетенції суду не належить здійснення призначення/перерахунку пенсії. Суд зазначив, що належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 12.02.2024р., з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Кіровоградській області, тобто в частині задоволення позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у відповідній частині виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004р.

Пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV)

Згідно ч.2, ч.4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію вказаної норми Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993р. №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1 та 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Сторонами у справі не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав органу ПФУ трудову книжку серії НОМЕР_2 .

В трудовій книжці позивача містяться записи 3 та 4 про роботу позивача у період з 01.09.1987р. по 04.01.1994р. водієм 3-го класу в Кривоозерському АТП, а також записи 8 та 9 про перебування позивача у період з 27.12.1997р. по 22.12.1998р. на обліку як безробітного та отримання ним допомоги по безробіттю на підставі Закону України «Про зайнятість населення».

При прийнятті рішення №68 від 19.02.2024р. про відмову позивачу у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Кіровоградській області не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 01.09.1987р. по 04.01.1994р. та з 27.12.1997р. по 22.12.1998р., з посиланням на те, що записи про звільнення з роботи завірені печатками, не придатними для читання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність таких дій ГУ ПФУ з огляду на наступне.

На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974р. №162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

В подальшому порядок ведення трудових книжок регулювався положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58.

При вирішенні спору колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.02.2018р. у справі №687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації і вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також, у постанові від 06.03.2018р. по справі №754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993р. відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки, в т.ч. допущення виправлень при її заповненні, проставлення не чіткого відбитку печатки, тощо не може мати негативні наслідки для особи, щодо якої внесені такі відомості.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо вказаних в ній періодів роботи відповідачем суду не надано.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно із частиною 1 статті 64 Закону №1058-ІV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду та порядок їх використання; порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема, при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії, і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

Орган ПФУ, маючи низку повноважень, визначених частиною 1 статті 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», жодних дій, спрямованих на дотримання конституційного права позивача на пенсію, не вчинив, поклавши весь тягар відповідальності на позивача.

У разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу орган ПФУ мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо, а не відмовляти позивачу у належному зарахуванні стажу.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність дій територіального органу ПФУ щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 з 01.09.1987р. по 04.01.1994р. та з 27.12.1997р. по 22.12.1998р. при визначенні наявності у позивача права на пенсію на підставі пункту 4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV.

За таких обставин, рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області №68 від 19.02.2024р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком правомірно скасовано судом.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на відсутність правових підстав для пільгового обчислення стажу ОСОБА_1 , оскільки при зверненні до суду з даним позовом позивач не просив зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати певні періоди його страхового стажу в пільговому обчисленні. Відповідно, свої позовні вимоги позивач не обґрунтовував посиланням на положення пункту 2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України та членів їх сімей, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 14.08.2014р. №530.

Твердження апелянта у відповідній частині не узгоджуються з предметом спору, який виник між сторонами.

Надаючи правову оцінку посиланням апелянта на пропуск ОСОБА_1 строку звернення з даним позовом до суду, встановленого ст.122 КАС України, та наявність підстав для застосування наслідків такого пропуску, передбачених ст.123 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано приписами статті 122 КАС України, згідно із частиною першою якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у статті 123 КАС України, відповідно до якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З аналізу положень статей 123, 171 КАС України слідує, що питання дотримання позивачем строку звернення із позовом з`ясовується судом на стадії відкриття провадження, а його пропуск є підставою для повернення позовної заяви, якщо суд дійде висновку, що причини, з яких його пропущено, не відповідають критеріям поважності.

Як слідує зі змісту ст.123 КАС України подання до суду позовної заяви з пропуском строку звернення до суду не є безумовною підставою для застосування наслідків такого пропуску у вигляді повернення такої позовної заяви або залишення її без розгляду. Відповідний строк може бути поновлений ухвалою суду за наявності поважних, документально підтверджених причин його пропуску. При цьому, обов`язок доведення існування таких причин покладено на позивача, тобто особу, яка звертається на суду.

Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 зазначив, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією рф, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постанові від 29.11.2024р. по справі №120/359/24 Верховний Суд сформував правовий висновок щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний саме з призовом по мобілізації до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

- обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду;

- виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори;

- фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду;

- повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку;

- обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 наразі проходить військову службу в Збройних Силах України та згідно довідки військової частини НОМЕР_4 від 20.02.2025р. №61 позивач, зокрема, у період з 22.04.2023р. по 29.09.2024р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

Пропуск строку звернення до суду позивач обґрунтовував посиланням на вказану обставину та просив поновити його.

Враховуючи правові висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 29.11.2024р. по справі №120/359/24, колегія суддів не вбачає підстав для застосування у спірних правовідносинах наслідків пропуску позивачем строку звернення до суду, передбачених ст.123 КАС України. Строк звернення з позовом до суду пропущено ОСОБА_1 з поважних причин, що обґрунтовано враховано судом першої інстанції при вирішенні спору.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 18.01.2023р. у справі №460/2461/21, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у названій справі предметом спору було перерахунок пенсії особи. Отже, дана постанова Верховного Суду не є ревалентною по відношенню до спірних правовідносин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Кіровоградській області не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 , а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 листопада 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук