Справа № 380/6117/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 380/6117/24 пров. № А/857/26161/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Затолочного В.С., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 380/6117/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій,

суддя у І інстанції - Братичак У. В.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складення повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також відповідач), в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №24 від 06.02.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком на підставі ч.1 п.3 ст. 115 Закону України «Про Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як батькові особи з інвалідністю з дитинства;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком на підставі ч.1 п.3 ст. 115 Закону України «Про Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як батькові особи з інвалідністю з дитинства, з наступного дня після досягнення ним пенсійного віку (з 25.01.2024).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення йому пенсії відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак отримав відмову, мотивовану тим, що його дружина (мати дитини з інвалідністю з дитинства) вже отримує дострокову пенсію за віком. Позивач вважає, що приймаючи спірне рішення про відмову в призначенні пенсії, відповідач діяв не у спосіб, визначений чинним законодавством. Наполягає на тому, що позивач є батьком дитини з інвалідністю з дитинства та має право на призначення пенсії за віком із заниженням пенсійного віку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), оскільки дружина цим правом не скористалася та набула право на пенсію по інвалідності за іншими нормами законодавства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №24 від 06.02.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком на підставі п.3 ч.1 ст. 115 Закону України «Про Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) призначити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з 25.01.2024 пенсію за віком, зі заниженням пенсійного віку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, за його заявою від 29.01.2024.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) сплачений судовий збір в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Вказує, що оскільки, дружина позивача скористалася правом на призначення пенсії до досягнення віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058, тому ОСОБА_1 не має права на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційних вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На адресу апеляційного суду надійшло клопотання від позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 від 14.05.1998.

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 30.05.1992, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 30.05.1992 уклали шлюб. Після шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3 .

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 15.01.1993, у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_4 . Батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_5 .

Відповідно до Медичних висновків на дитину-підлітка - інваліда з дитинства віком до 16 років: №24 від 19.07.1995; №27 від 13.06.1997; №26 від 17.06.1999; №25 від 08.06.2001; №36 від 21.08.2007; №31 від 10.08.2009 ОСОБА_4 установлено діагноз дитячий церебральний параліч (ДЦП), що дає право на призначення відповідної державної соціальної допомоги (соціальної пенсії) як дитині-інваліду до 16 років.

Згідно Довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №329893 від 28.04.2020, при повторному огляді ОСОБА_4 йому підтверджено III групу інвалідності безстроково.

Факт призначення ОСОБА_4 державної соціальної допомоги (соціальної пенсії) як дитині інваліду з дитинства підтверджується відповідними посвідченнями: № НОМЕР_5 від жовтня 1998 року; № НОМЕР_6 від 27.09.2005; № НОМЕР_7 від 01.09.2007; № НОМЕР_7 від 17.10.2011.

Факт досягнення повноліття ОСОБА_4 підтверджується паспортом серії НОМЕР_8 , виданим Радехівським PC ГУ ДМС України у Львівській області 12.02.2013.

На даний час ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності III група загальне захворювання з 23.11.2023, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_9 від 06.12.2023 та копією рішення №18 від 21.02.2024.

Дружині позивача - ОСОБА_6 згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №056011 від 28.01.2021 при повторному огляді підтверджено III групу інвалідності від загального захворювання безтерміново.

З Рішень відповідача №82 від 08.01.2018 та №82 від 26.02.2023 слідує, що ОСОБА_5 призначено пенсію по інвалідності III групи, загальне захворювання. Інвалідність встановлено 21.01.2015.

Факт отримання ОСОБА_5 пенсії по інвалідності підтверджується також копією посвідченням № НОМЕР_10 від 02.02.2009.

29.01.2024 позивач звернувся до відповідача зі заявою встановленого зразка про призначення дострокової пенсії за віком на підставі положень пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як батьку особи з інвалідністю з дитинства, після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу більше 20 років.

До вказаної заяви про призначення пенсії позивач долучив: паспорт, виписки з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності 10ААА 837246, 12ААБ 329893, військовий квиток НОМЕР_11 , документи про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства, або дитиною інвалідом №24, №27, №26, №25, №36, №31, документ про стаж №128, трудову книжку НОМЕР_12 , заяву матері - ОСОБА_5 про те, що вона отримує пенсію по інвалідності і не буде звертатися за призначенням пенсії по віку (за дитиною інвалідом з дитинства) ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №24 від 06.02.2024 позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком. Згідно з вказаним рішенням, вік заявника 55 років 05 днів, страховий стаж 34 роки 04 місяці 11 днів. Підставою для відмови відповідач вказав те, що згідно наданих документів право на призначення дострокової пенсії за віком відсутнє, оскільки мати (дружина позивача) отримує пенсію по інвалідності.

Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відмовляючи у призначенні пенсії позивачу, відповідач діяв не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення, яке оскаржується, підлягають задоволенню з ухваленням рішення про зобов`язання відповідача призначити позивачу з 25.01.2024 (наступного дня, після досягнення пенсійного віку) пенсію за віком, зі заниженням пенсійного віку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за його заявою від 29.01.2024.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та зазначає наступне.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом №1058-IV.

Згідно із статтею 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.

Отже, із аналізу пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV та частини першої статті 17 Закону №1788-XII слідує, що право на призначення дострокової пенсії мають не лише матері інвалідів з дитинства, але і їх чоловіки, які виховали їх до шестирічного віку та восьмирічного віку. До осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно до підпункту 6 пункту 2.1. постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1) передбачено, що до заяви про призначення дострокової пенсії за віком згідно пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV додаються такі документи: документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність. У разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо).

Відповідно до пункту 2.17 Порядку № 22-1 при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Згідно із пунктом 2.18. Порядку № 22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Відповідно до матеріалів справи, відповідач не заперечує обставини, які надають право позивачу на призначення дострокової пенсії за віком, а саме, наявність відповідного страхового стажу та досягнення відповідного віку.

Так, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 , яка є дружиною позивача та матір`ю дитини з інвалідністю з дитинства обраний такий вид пенсії, як «по інвалідності», яку вона отримує з 01.10.2017. Пенсія по інвалідності дружині позивача призначена безтерміново, у зв`язку з наявністю інвалідності III групи, загальне захворювання.

Таким чином, своє право на отримання пенсії із підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, мати дитини з інвалідністю не використала, відповідно право на дострокове призначення пенсії з цих підстав своєму є у батька дитини з інвалідністю, який здійснював її виховання.

Абзацом 2 пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV визначено спеціальне суб`єктивне право батька, як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини-інваліда, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитися в залежність від реалізації матір`ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства.

Наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що позивач має право на призначення дострокової пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відмовляючи у призначенні пенсії позивачу, відповідач діяв не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення, яке оскаржується, підлягають задоволенню з ухваленням рішення про зобов`язання відповідача призначити позивачу з 25.01.2024 (наступного дня, після досягнення пенсійного віку) пенсію за віком, зі заниженням пенсійного віку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за його заявою від 29.01.2024.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В матеріалах справи наявні копії Договору про надання правової допомоги №1/220224Р від 22.02.2024, протоколу доручення №1/220224Р/1 від 22.02.2024 до Договору №1/220224Р від 22.02.2024, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АС №1085461 від 07.03.2024, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВА №1436 від 07.07.2023, акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №176 від 25.04.2024 на суму 8000,00 грн, звіту до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №176 від 25.04.2024, платіжної інструкції №@PL528202 від 22.02.2024 на суму 8000,00 грн (призначення платежу: правова допомога згідно договору №1/220224Р від 22.02.2024).

Дослідивши надані докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виходячи із критеріїв, визначених КАС України, враховуючи незначну складність справи, заявлена сума витрат на послуги адвоката в розмірі 8000,00 грн є надмірною, не відповідає критерію розумності їхнього розміру, обсягу фактично наданих послуг та їх складності, а тому вірним є висновок суду про необхідність розумного обмеження розміру витрат на правничу допомогу адвоката та відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1500,00 грн.

Щодо про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до клопотання долучено копію Договору про надання правової допомоги №1/220224Р від 22.02.2024 року, копію Протоколу погодження ціни (гонорару) до Договору №1/220224Р/2 від 22.10.2024 року, копію Акту здачі приймання робіт (наданих послуг) №713 від 08.11.2024 року, копію Звіту до Акту здачі приймання робіт (наданих послуг) №713 від 08.11.2024 року, копію Платіжної інструкції №@2PL673502 від 31.10.2024 року на суму 3000,00 грн., копія фіскального чеку АТ КБ «Приватбанк» від 31.10.2024р. Просив стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) судові витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Колегія суддів звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Дослідивши надані докази, колегія суддів вказує, що враховуючи незначну складність справи, заявлена сума витрат на послуги адвоката в розмірі 3000,00 грн є надмірною, не відповідає критерію розумності їхнього розміру, обсягу фактично наданих послуг та їх складності, а тому співмірним до обсягу виконаних робіт є відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 500,00 грн.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст. 139, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 380/6117/24 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500 (п`ятсот) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. С. Затолочний
Т. В. Онишкевич