Справа № 380/20305/25
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 рокусправа № 380/20305/25

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною відмову, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправною відмову у звільнені з військової служби на підставі п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

зобов`язати звільнити з військової служби.

В обґрунтування позову зазначає, що вважає повністю підтверджений факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за батьком позивача. Вказує, що наявність інвалідності та факт необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 не оспорюється військовою частиною НОМЕР_1 . Формулювання відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, наведене в абзаці 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», слід тлумачити не лише як юридичну відсутність таких осіб, а насамперед як їх фактичну відсутність у можливості здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю, яка цього потребує.

Відповідач у відзиві зазначив, що довідка МСЕК батька Позивача не містить висновку про його потребу у постійному сторонньому догляді. Довідка форми 080-4/о від 07.05.2025 №213 не підтверджує потребу батька Позивача у постійному сторонньому догляді. Вона тільки підтверджує той факт, що йому рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Такі соціальні послуги згідно чинного законодавства є платними та можуть надаватися будь-якою фізичною особою. Стверджує, що у батька позивача є член сім`ї другого ступеню споріднення, а саме повнолітній внук ОСОБА_3 , який у разі виникнення необхідності може здійснювати сторонній догляд за своїм дідом.

Ухвалою суду від 22.10.2025 року відкрито спрощене позовне провадження.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Позивач первинно звернувся до відповідача із рапортом про звільнення його з військової служби на підставі п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, особою з ІІ групою інвалідності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) листом від 28.05.2025 року «Про надання відповіді на рапорт» повідомив позивача, що до рапорту було долучено висновок КНП «Золочівська ЦРЛ» лікарсько-консультативна комісія Золочівського району Львівської області від 07.05.2025 №213, де батькові позивача рекомендовано соціальні послуги: догляду вдома та отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Однак в даній довідці зазначене місце проживання батька: АДРЕСА_1 , хоча в копії його паспорту зазначено місце прописки - АДРЕСА_2 . З метою перевірки справжності цієї довідки 23.05.2025 року було направлено запит в КНП «Золочівська ЦРЛ» про підтвердження видачі цієї довідки та підтвердження заключення ЛКК. Однак рекомендує оновити дану довідку з зазначенням правильної адреси проживання батька. Також з метою вирішення питання про звільнення з військової служби необхідно надати акт здійснення догляду за батьком та довідку про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд від управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області.

Позивач повторно звернувся до відповідача із відповідним рапортом про звільнення його з військової служби.

ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) листом від 20.08.2025 року «Про надання відповіді на рапорт» повідомив позивача, що додана до нового рапорту від 18.08.2025 копія акту перевірки сімейного стану військовослужбовця від 13.08.2025 №11843, у якому серед іншого вказано про те, що внук батька ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання у Польщі і не може здійснювати догляд за батьком, не створює правових підстав для задоволення рапорту. Навіть за наявності вказаного вище акту перевірки сімейного стану військовослужбовця підстави для звільнення з військової служби є відсутніми. У даному випадку йде мова про звільнення з військової служби для здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_4 . Звільнення з військової служби згідно з підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 та абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону про військовий обов?язок допускається лише «за умови відсутності інших членів сім?ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім?ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду». У батька позивача наявний інший член сім`ї другого ступеня споріднення, а саме онук ОСОБА_3 . Перебування його за кордоном не перешкоджає повернутися до України здійснювати постійний догляд за своїм дідом.

Змістом спірних правовідносин є відповідність відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби у зв`язку з необхідністю догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, критеріям правомірності передбаченим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

При цьому, ключовими питаннями у даному спорі є правомірність відмови у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» у зв`язку із відсутністю у його батька інших, окрім нього, родичів першого або другого рівня спорідненості, що є необхідною умовою для такого звільнення.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною другою ст.3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ч.1 ст.17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ч.2 ст.17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч.2 ст.55 Конституції України).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (з наступними змінами та доповненнями; далі - Закон №2232).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із ч.2 ст.2 Закону №2232 проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Одним з різновидів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період (ч.6 ст.2 Закону №2232).

Як передбачено частиною чотирнадцятою цієї ж норми виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом тринадцятим ч.1 ст.1 Закону України «Про оборону України» №1933-XII від 06.12.1991 року (з наступними змінами та доповненнями), особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17.03.2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні розпочав діяти особливий період.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ.

У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й на час розгляду даної справи.

Підстави для звільнення військової служби визначні у ст.26 Закону №2232.

Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (абзац тринадцятий п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232.

Відповідно до довідки до акта медико-соціальної експертної комісії №619238 ОСОБА_2 - батькові позивача - встановлено другу групу інвалідності.

Окрім того, відповідно до висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №213 від 07.05.2025 року ОСОБА_2 рекомендовано догляд вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Відповідно до довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 15.05.2025 року, виданої позивачу, до складу його сім`ї входить лише батько ОСОБА_2 .

Відповідно до акта перевірки сімейного стану військовослужбовця №11843, який наявний в матеріалах справи, ОСОБА_2 , інвалід ІІ групи, загальне захворювання, безтермінове. Документ, що підтверджує потребу в постійному догляді заключення лікарсько-консультативної комісії №197 від 30.04.2025 року. Родинні зв`язки:

- першого ступеня споріднення: дружина - ОСОБА_5 , розлучені, разом не проживають; син ОСОБА_1 , військовослужбовець, проживає з батьком та здійснює догляд;

- другого ступеня споріднення: внук ОСОБА_3 , студент денної форми навчання у вищій школі Академіс в місті Констанцін Єзьорна, Польща.

Інших родичів, які б могли б здійснювати догляд немає.

Зазначені документи були надані позивачем при поданні рапорту відповідачу, що сторонами не заперечується.

При цьому, єдиною підставою, за якої позивачу було відмовлено у задоволенні його останнього рапорту, є ненадання документів на підтвердження відсутності інших осіб окрім нього, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , зокрема, зазначено, що його онук ОСОБА_3 взмозі здійснювати відповідний догляд за своїм дідусем.

Суд зазначає, що уже згаданою нормою п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232 дійсно передбачені додаткові умови для звільнення військовослужбовця з військової служби до умови наявності у батьків чи батьків дружини (чоловіка) інвалідності І чи ІІ групи:

відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.

Окрім того, в силу положень ч.5 ст.242 КАС України, судом беруться до уваги правові висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 27.02.2025 року у справі №380/16966/24, зокрема, наступні: «Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відхиляє доводи скаржника про те, що проходження військової служби двома синами не підтверджує відсутності члена сім`ї першого ступеня споріднення, оскільки в контексті Закону № 2232-XII поняття «відсутність» охоплює не лише фізичну відсутність особи, а й її нездатність виконувати обов`язки з догляду через об`єктивні обставини. Військова служба є такою обставиною, що унеможливлює фактичне здійснення догляду, оскільки військовослужбовці, з огляду на службові обов`язки, не можуть вільно розпоряджатися своїм місцеперебуванням, часом та виконувати функції, несумісні з проходженням військової служби.

У цьому випадку, хоча формально існує інший член сім`ї першого ступеня споріднення (брат позивача), його неможливість здійснювати догляд за батьком через проходження військової служби є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд».

При цьому, в акті перевірки сімейного стану військовослужбовця №11843 чітко зазначено, що внук ОСОБА_2 ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання у вищій школі Академіс в місті Констанцін Єзьорна, Польща.

Іншими словами, його місце перебування знаходиться поза межами України у зв`язку із навчанням, а тому, на переконання суду, у нього відсутня будь-яка можливість здійснювати постійний догляд за своїм дідусем.

На переконання суду, у спірних правовідносинах відсутність в Україні онука ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи, є саме такою обставиною, що унеможливлює фактичне здійснення догляду ним за своїм дідусем.

Враховуючи зазначені обставинами, суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись до відповідача із рапортом про звільнення його з військової служби, діяв у межах визначених чинним законодавством.

При цьому, на переконання суду, надав відповідачу достатні докази для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за батьком з інвалідністю IІ групи та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення його батька, які б могли здійснювати такий догляд.

Як наслідок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, які стосуються відмови позивачу у звільненні його з військової служби є підставними та підлягають задоволенню.

Щодо твердження відповідача з приводу того, що довідка форми 080-4/о від 07.05.2025 №213 не підтверджує потребу батька Позивача у постійному сторонньому догляді. Вона тільки підтверджує той факт, що йому рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Згаданою довідкою чітко передбачено, що батьку позивача рекомендовано догляд вдома.

Більше того, актом перевірки сімейного стану військовослужбовця №11843 передбачено, що він потребує постійного догляду.

При цьому, посилання на те, що лише МСЕК має право визначити потребу особи у постійному догляді, нагляді або допомозі, спростовуються п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232 та Постановою №413, які передбачають, що вказаний висновок можуть надавати також лікарсько-консультативні комісії закладу охорони здоров`я.

Відтак, зазначене твердження не може бути покладене в основу даного рішення.

Судом не беруться до уваги інші твердження відповідача. З огляду на встановлені обставини.

З огляду на викладене, суд вважає, що відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби не відповідає критерію правомірності, передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України.

Відтак, позов у цій частині підлягає задоволенню.

Як наслідок, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо спонукання до вчинення дій.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі не підлягають стягненню зі сторін.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) у звільнені ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу тринадцятого п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) звільнити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з військової служби на підставі абзацу тринадцятого п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМартинюк Віталій Ярославович