Справа № 400/2574/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/2574/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року, прийняте у складі суду судді Мельника О.М. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому позивач просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) стажу періодів роботи з 01.05.2015 по 06.11.2019, з 01.04.2022 по 30.06.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 26.09.2023 по 30.09.2024;

- скасувати рішення про відмову у призначені пенсії прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.12.2024 року № 11;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) стажу періоди роботи з 01.05.2015 по 06.11.2019, з 01.04.2022 по 30.06.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 26.09.2023 по 30.09.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.20 р. № 1 -р/2020 з 03.12.2024 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), до спеціального (пільгового) стажу періодів роботи з 01.05.2015 по 06.11.2019, з 01.04.2022 по 30.06.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 26.09.2023 по 30.09.2024. Скасовано рішення про відмову у призначені пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.12.2024 року № 11. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, , зарахувати ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), до спеціального (пільгового) стажу періоди роботи з 01.05.2015 по 06.11.2019, з 01.04.2022 по 30.06.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 26.09.2023 по 30.09.2024. Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 03.12.2024 про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням висновків викладених в рішенні суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що на сьогодні положення Закону № 1788 в частині визначення права та призначення пенсії за віком пільгових умовах застосуванню не підлягають. Апелянт зазначає, що за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах до пільгового стажу не враховано періоди роботи з 01.05.2015 по 06.11.2019, оскільки в цей період позивач працювала за сумісництвом, а також з 26.09.2023 по 30.09.2024, оскільки наказ про результати проведення атестації робочого місця, яким підтверджено право на пенсію на пільгових умовах не надано, а надано наказ про проведення чергової атестації робочого місця. Крім того, апелянт вважає, що у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як до органу, визначеного за принципом екстериторіальності, рішення якого визнано судом протиправним та скасовано.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.12.2024 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

На підстави заяви та наданих документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області 09.12.2024 року винесено Рішення №11 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового та страхового стажу роботи.

Згідно із вказаним рішенням позивачці було відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах в зв`язку з відсутністю необхідно страхового та пільгового стажу. В рішенні зазначено, до пільгового стажу не враховано періоди роботи: з 01.05.2015 по 06.11.2019, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_2 міститься запис про зазначений період роботи в КНП Первомайська центральна міська багатопрофільна лікарня та періоди роботи з 01.04.2022 по 30.06.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022 в вищезазначеній організації згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що підтверджує сумісництво; з 26.09.2023 по 30.09.2024, оскільки наказ про результати проведення атестації робочого місця, яким підтверджено право на пенсію на пільгових умовах не надано, а надано наказ №19 від 26.09.2023 про проведення чергової атестації робочого місця.

За наслідками розгляду заяви позивачки від 03.12.2024 та доданих до неї документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення від 09.12.2024 № 11 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у зв`язку із недосягненням встановленого законодавством пенсійного віку 55 років, та у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.

Вважаючи свої права порушеними, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою були подані всі необхідні документи, які давали право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону України від 05 листопада 1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (далі Рішення № 1-р/2020) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, колегія суддів доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За такого правового регулювання та встановлених обставин, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в поряду встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (надалі також -Порядок №637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до Списків № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (надалі також - Порядок № 383).

Згідно із пунктом 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Пунктом 10 Порядку №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, із викладених правових норм вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність в особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності відомостей в ній - уточнюючі первинні документи.

Щодо доводів апелянта в частині не зарахування до спеціального (пільгового) стажу періодів роботи: з 01.05.2015 по 06.11.2019, з 01.04.2022 по 30.06.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, оскільки в трудовій книжці та в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відображені відомості про працю за сумісництвом, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків. За приписами ст. 51 КЗпП для працівників зайнятих на роботах з шкідливими умовами праці встановлюється скорочена тривалість робочого часу, - не більш як 36 годин на тиждень. Перелік виробництв, цехів, професій і посад з шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого часу, затверджується в порядку, встановленому законодавством. Крім того, законодавством встановлюється скорочена тривалість робочого часу для окремих категорій працівників (учителів, лікарів та інших). Про встановлення для займаної посади позивача скороченої тривалості робочого тижня вказує довідка Первомайського психоневрологічного інтернату від 04.02.2025 № 29, яку суд бере до уваги, в даній довідці міститься інформація про те, що відповідно до умов колективного договору Первомайського психоневрологічного інтернату для посади позивача було встановлено графік змінного чергування з робочими змінами 8/16 годин.

Така сама інформація про те, що займана посада є змінною, зазначена у наказі «Про проведення чергової атестації робочого місця за умовами праці сестри медичної змінної для підтвердження права на пільги і компенсації за роботу у важких і шкідливих умовах праці» №19 від 26.09.2023 та наказі «Про проведення чергової атестації робочого місця за умовами праці сестри медичної змінної для підтвердження права на пільги і компенсації за роботу у важких і шкідливих умовах праці» № 41 від 07.09.2018.

Отже, для зарахування до спеціального стажу роботи на займаній посаді позивачка мала відпрацювати не менше 80 відсотків від 36 год. на тиждень, які відпрацьовувались позивачем шляхом змінного чергування з робочими змінами 8/16 год.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з графіків табелю обліку робочого часу вбачається, що позивачка працює позмінно і щомісяця відпрацьовує встановлену законодавством тривалість робочого часу. Те що, позивачка працювала повний робочий день підтверджуються також довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 196 від 03.12.2024 року згідно якої з 17.07.2014 по теперішній час позивачка працює повний робочий день в Первомайському психоневрологічному інтернаті на посаді сестра- медична, що передбачена Списом №2.

Такі обставини підтверджуються довідками ОК-5 та ОК-7 в яких зазначено про відпрацьовані повні місяці роботи у спірний період.

За приписами ст. 102-1 КЗпП сумісництвом вважається виконання працівником, крім основної, іншої оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у роботодавця - фізичної особи.

Про те, що позивачка працювала за сумісництвом на 0,5 ставки на умовах неповного робочого часу з оплатою за фактично відпрацьований час згідно графіку відділення роботи вказують накази КНП «ПЦМБЛ» від 30.04.2015 №293-К, від 30.03.2022 №222-К, а також табелі обліку використання робочого часу та графіки роботи за 2022 рік.

Крім того, за приписами п. 9 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, пенсії за сумісними роботами, професіями та посадами працівників, зайнятих у виробництвах та на роботах, передбачених Списками, призначаються: за Списком № 2, якщо одна із виконуваних робіт, професій чи посад передбачена в Списку № 1, а інша в Списку №2; на загальних підставах, якщо одна із виконуваних робіт, професій чи посад передбачена в Списку № 1 або Списку № 2, а інша цими Списками не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що що незаконним є не зарахування до спеціального стажу позивачки періодів праці за основним місцем роботи з підстав того, що вона працювала на іншій роботі за сумісництвом.

Щодо не зарахування періодів з 26.09.2023 по 30.09.2024, оскільки наказ про результати проведення атестації робочого місця, яким підтверджено право на пенсію на пільгових умовах не надано, а надано наказ про проведення чергової атестації робочого місця, колегія суддів зазначає, що за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 19.02.2020 року по справі № 520/15025/16-а, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначені пенсії від 09.12.2024 року № 11 є протиправним, а відповідні періоди страхового стажу позивача були безпідставно не зараховані пенсійним органом.

Разом із тим, апеляційний суд враховує, що на виконання вимог ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22).

У подальшому, постановою Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 до Порядку №22-1 внесено зміни (зазначені зміни набрали чинності 30.03.2021).

Відповідно до п. 1.1 розд. 1 «Звернення за призначенням (перерахунком), виплатою пенсії» Порядку 22-1 (у вказаній редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з п. 4.1 розд. IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Положеннями абз. 2 - 3 п. 4.3 розд. IV Порядку № 22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 розд. IV Порядку № 22-1 після призначення/перерахунку пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, починаючи з 01.04.2021 на законодавчому рівні закріплено, що органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У межах даної справи, як було встановлено судом апеляційної інстанції, опрацювання заяви позивача з питання призначення пенсії здійснено за принципом екстериторіальності, що відповідало діючому на той час порядку приймання та розгляду таких заяв органами Пенсійного фонду України. Органом, відповідальним за розгляд по суті вказаної заяви та прийняття рішення за нею, був визначений Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, який і є належним відповідачем у межах даної справи.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2024 року по справі № 320/10744/21, та відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно положень ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, проте помилково задоволено позовні вимоги зобов`язального характеру, заявлені до неналежного відповідача, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване судове рішення, виклавши абзац четвертий та п`ятий резолютивної частини рішення суду у відповідній редакції, а в іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії змінити, виклавши абзаци четвертий та п`ятий резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), до спеціального (пільгового) стажу періоди роботи з 01.05.2015 по 06.11.2019, з 01.04.2022 по 30.06.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 26.09.2023 по 30.09.2024.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 03.12.2024 про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.»

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко