Справа № 380/20593/24
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

24 листопада 2025 рокусправа № 380/20593/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) з такими вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.09.2018 включно відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4463,15 грн. за період з 01.03.2018 по 20.09.2018 у загальній сумі 29754,30 гривень, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням виплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що починаючи із 01.03.2018 по 11.09.2018 відповідач нараховував та виплачував йому індексацію грошового забезпечення не у повному обсязі, це призвело до виплати грошового забезпечення в заниженому розмірі. У позовній заяві наводить розрахунок суми індексації-різниці, яка на його переконання має бути йому виплачена. Зауважує, що у березні 2018 року йому були виплачені одноразові виплати, які не носять постійного характеру, тому для розрахунку індексації-різниці місяцем підвищення доходу є квітень 2018 року. Відповідно до наведених розрахунків розмір доходу в квітні 2018 року становив 18903,31 грн., а в лютому 2018 року 16383,20 грн.

У свою чергу відповідач подав відзив на позовну заяву, де стверджує, що нарахування ОСОБА_1 індексації здійснював на виконання рішення суду у справі 380/3909/20, котре 15.12.2020 набрало законної сили. Цим рішенням суд зобов`язав ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з врахуванням базового місяця індексації січня 2008 року, а з 01.03.2018 по 20.09.2018 з врахуванням базового місяця індексації березня 2018 року. В процесі виконання рішення суду відповідач дійшов висновку, що розмір збільшення доходу позивача у березні 2018 року перевищив суму індексації, тому нарахування так званої індексації-різниці позивачу не належить. Відповідач вважає подання цього позову зловживанням позивачем процесуальними правами, оскільки у справі №380/3909/20 вирішено спір між тими ж сторонами про ті самі вимоги. Заявлений у цій справі позов фактично спонукає суд вдатися до перевірки належності та повноти виконання рішення суду від 15.12.2020 у справі № 380/3909/20, яке набрало законної сили. Тому є обставини, з якими ст.383 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Отже, питання розміру нарахованих на виконання рішення суду сум вирішується в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. Цей підхід узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 09 липня 2019 року справі № 826/17587/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 367/1240/16-а, від 30 грудня 2020 року у справі №520/1744/18, від 09.05.2023 у справі №340/4445/22.

Суд дослідив зміст долучених до справи доказів, та встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , наказом по особовому складу від 11.09.2018 року №142 звільнений з військової служби у запас, наказом по стройовій частині від 20.09.2018 № 212 з 20.09.2018 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.62).

20.11.2019 позивач звертався до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за 2016-2018 роки, листом від 24.12.2019 №50/14/33-1518 отримав відповідь, що момент виключення із списків особового складу військова частина провела повний розрахунок належних йому виплат (а.с.64).

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ВЧ НОМЕР_1 із такими вимогами (а.с.58-61):

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 20.09.2018 року;

- стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 20.09.2018 у сумі 96398,52 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 покликався на висновок судово-економічної експертизи (а.с.72-77) та стверджував, що:

- сума індексації, обчислена за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, становить 80343,18грн.;

- сума фіксованої індексації, обчислена за період з 01.03.2018 по 20.09.2018 на підставі п. 5 Порядку 1078 (якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місця підвищення доходу, сума індексації цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу), становить 16055,34 грн.

Рішенням суду у справі 380/3909/20, що набрало законної сили 15.12.2020, позовні вимоги задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період із січня 2016 року по вересень 2018 року включно;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з врахуванням базового місяця індексації січня 2008 року та з 01 березня 2018 року по 20 вересня 2018 з врахуванням базового місяця індексації березня 2018 року.

Суд, серед іншого (а.с.90), обґрунтував своє рішення застосуванням абз. 4-5 п. 5 Порядку №1078 - якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

ВЧ НОМЕР_1 провела нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 20.09.2018 (а.с.46-47) відповідно до пункту 5 Порядку, яким визначено, що в разі підвищення тарифних ставок місяць, у якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації в цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Грошове забезпечення ОСОБА_1 у лютому 2018 року склало 15564,60 грн, у березні 2018 року 26547,20 грн (тобто підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року склало 10982,60 грн), розмір індексації в березні 2018 року (із застосуванням базового місяця - січень 2008 року) склав 4463,15 грн. Оскільки в березні 2018 року різниця між розміром індексації та розміром підвищення грошового забезпечення складає від`ємне значення, подальше нарахування індексації грошового забезпечення провадилось без додавання суми різниці між сумою індексації та збільшення розміру грошового забезпечення із застосуванням базового місяця - березень 2018 року. ОСОБА_1 у цій справі (а.с.54-55) покликається на те, що таке нарахування відповідача, здійснене на виконання рішення суду, є помилковим, оскільки при обчисленні індексації застосуванню підлягають інші показники грошового забезпечення за лютий-березень 2018 року, аніж вказав відповідач , що підтверджується довідкою про його грошове забезпечення за 2018 рік.

При вирішенні цієї справи суд керується такими мотивами:

сторонами цієї справи є ОСОБА_1 (позивач) та ВЧ НОМЕР_1 (відповідач), предмет спору спонукати відповідача обчислити індексацію грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 20.09.2018 у фіксованій величині (так звану «індексацію-різницю) відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, наведено обчислення цієї суми за розрахунками позивача.

Суд констатує, що спір між сторонами з цього питання вже вирішено судом в межах адміністративної справи №380/3909/20, при цьому суд сформулював резолютивну частину рішення не так, як його просив позивач у позові (про стягнення суми індексації, нарахованої експертом відповідно до пункту 5 Порядку №1078), а в інший спосіб прийняв рішення зобов`язального характеру. Попри зміну певних формулювань прохальної частини позову, позивач в 2024 році шляхом подання нового позову добивається того ж результату, що і у 2020 році, а саме нарахування йому за період починаючи з 01.03.2018 так званої «індексації-різниці» (або індексації у фіксованій сумі) відповідно до пункту 5 Порядку №1078. Отже, в описаній ситуації між сторонами не виникло нового публічно-правового спору, а ОСОБА_1 фактично оскаржує неналежне виконання відповідачем рішення суду у справі №380/3909/20, що набрало законної сили.

Відповідно до ст.ст. 8, 242 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, а судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права. Суд виходить з розуміння верховенства права, узагальненого в доповіді Верховенство права Європейської комісії За демократію через право (Венеційської комісії) від 25 26 березня 2011 року, оскільки таке визнане консенсусним для держав-членів Ради Європи, серед який є Україна. Так, одним із обов`язкових елементів верховенства права визнано юридичну визначеність. Юридична визначеність вимагає дотримання принципу res judicata (остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження). Системи, де існує можливість скасовувати остаточні рішення, не базуючись при цьому на безспірних підставах публічного інтересу, та які допускають невизначеність у часі, несумісні з принципом юридичної визначеності. Суд констатує, що КАС України не дозволяє суду повторно розглядати спір, щодо якого вже постановлене остаточне судове рішення; фактично єдиним винятком є розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Перегляд судового рішення в національній правовій системі може відбуватися у доволі стислі строки двома шляхами: - апеляційним/касаційним судом у випадку подання учасником справи чи зацікавленою особою апеляційної/касаційної скарги; - судом першої інстанції шляхом перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Суд враховує, що в провадженні справи 380/3909/20 суд вже відмовив ОСОБА_1 у стягненні з ВЧ НОМЕР_1 конкретної суми фіксованої суми індексації за період з 01.03.2018 по 20.09.2018 та постановив рішення зобов`язального характеру, вказавши спосіб його виконання. При цьому справі №380/3909/20 серед доданих сторонами доказів були довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 2018 року, що містили відомості про суми нарахувань за лютий та березень 2018 року, а також висновок експерта, який на підставі цих відомостей визначив конкретну суму «індексації-різниці» за спірний період (з 01.03.2018 по 20.09.2018). Отже, позивач у цій справі фактично добивається перегляду рішення суду, що набрало законної сили, шляхом ініціювання нового позову з аналогічними позовними вимогами.

Відповідно до ст.ст. 129, 129-1 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В адміністративному судочинстві конституційна засада обов`язковості судового рішення, що забезпечується в т.ч. судовим контролем за його виконанням, реалізована в адміністративних справах» КАС України кількома процесуальними інститутами, а саме:

1) звернення про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 287 «Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця» КАС України, тобто врегульовано процедуру оскарження в судовому порядку рішень/дій/бездіяльності виконавця, що здійснює примусове виконання судового рішення;

2) нормами Розділу IV «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» передбачено такі шляхи:

- звернення про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 382 «Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах» КАС України;

- звернення про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 383 «Визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду» КАС України;

- звернення про встановлення способу і порядку виконання судового рішення в порядку стаття 378 КАС України -якщо між сторонами немає порозуміння щодо того, в який спосіб має бути виконане рішення суду.

Отже, ОСОБА_1 має обширний та цілком достатній процесуальний інструментарій, що дозволяє йому добиватися належного виконання рішення суду в адміністративній справі №380/3909/20 на стадії судового контролю за виконанням рішення суду. Проте до цих передбачених КАС України способів не належить повторне звернення до суду з адміністративним позовом щодо спору, що вже вирішений судом, та обрання іншого способу поновлення порушеного права, відмінного від встановленого судом при розгляді «першого» позову. Зібрані у справі №380/3909/20 докази (відомості про розмір грошового забезпечення за лютий-березень 2018 року, висновок експерта тощо) цілком дозволяють суду проконтролювати у встановлений ст.ст. 287, 382, 383 КАС України спосіб (звіт про виконання рішення суду, оскарження дій відповідача щодо неналежного виконання рішення суду, оскарження дій виконавця щодо неналежного контролю за примусовим виконанням рішення суду), чи правильно (відповідно до рішення суду) ВЧ НОМЕР_1 нарахувала ОСОБА_1 індексацію за період з 01.03.2018 по 20.09.2018.

Оскільки поставлені в позові ОСОБА_1 питання стосуються контролю за належністю виконання відповідачем рішення суду, що набрало законної сили, а не нового публічно-правового спору між сторонами, провадження у цій адміністративній справі слід закрити.

Керуючись ст.ст. 238, 241, 243, 248, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити ОСОБА_1 :

- повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається;

- позивач має процесуальну можливість звернутися до суду, що постановив рішення у справі №380/3909/20, із заявами про здійснення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку, передбаченому ст.ст. 287, 382, 383 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати підписання ухвали.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович