Справа № 640/5037/21
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року № 640/5037/21

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, в якому просить:

- визнати протиправними дії Офісу Генерального щодо відмови у нарахуванні ОСОБА_1 у період з 01.01.2020 по 07.02.2020 посадового окладу відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці прокурорів» від 11.12.2019 №1155 та зобов`язати Офіс Генерального прокурора здійснити перерахунок належного посадового окладу за період роботи з 01.01.2020 по 07.02.2020 з урахуванням приписів та періоду дії постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці прокурорів» від 11.12.2019 №1155 та зобов`язати виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати посадового окладу сумі 37 845 грн;

- визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 у період часу роботи з 23.12.2019 по 07.02.2020 надбавки за вислугу років відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 №505 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» від 09.12.2015 №1090 та зобов`язати Офіс Генерального прокурора здійснити перерахунок належної для виплати надбавки за вислугу років відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 №505 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» від 09.12.2015 №1090 у сумі 16 565,76 грн;

- визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 премії за січень та лютий 2020 року та зобов`язати Офіс Генерального прокурора здійснити перерахунок та виплату належної позивачу премії за січень та лютий 2020 року в сумі 3 963,54 грн;

- визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та зобов`язати Офіс Генерального прокурора здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 70362,18 грн;

- зобов`язати Офісу Генерального прокурора здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати та інших виплат, за відпрацьований час з 01.02.2020 по 07.02.2020;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки при звільненні з 07.02.2020 по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Генеральною прокуратурою України, а згодом і Офісом Генерального прокурора упродовж час з 24.12.2019 по 07.02.2020 йому безпідставно не нараховувалася та не виплачувалася надбавка за вислугу років (26 років), а в січні 2020 року не була виплачена премія та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Окрім того, вказано, що у період часу з 31.01.2020 по 07.02.2020 позивачу взагалі не проведено нарахування та виплату заробітної плати. Відтак, при звільненні позивача із займаної посади Офісом Генерального прокурора не здійснено розрахунку по вказаним виплатам, що, на думку позивача, свідчить про порушення його права на отримання належної оплати праці.

Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив про відсутність підстав для задоволення вимог позивача стосовно оплати праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці прокурорів» від 11.12.2019 №1155 за відсутності факту успішного проходження ним атестації як прокурором Генеральної прокуратури України.

Щодо вимог в частині виплати позивачу надбавки за вислугу років відповідачем вказано, що підставою для нарахування щомісячної надбавки за вислугу років є відповідне рішення комісії про обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), оформлене протоколом. Вважає, що скільки зазначений протокол відсутній, а також враховуючи, що наказ на призначення позивача було скасовано, підстав для здійснення відповідних нарахувань немає.

Стосовно не виплати ОСОБА_1 премії за січень лютий 2020 року та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідачем зазначено про відсутність підстав для видання наказів Генерального прокурора про преміювання працівників Генеральної прокуратри України виходячи з того, що такі виплати не є обов`язковими, а фонд оплати праці визначається виходячи зі штатної чисельності працівників. Можливість виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань і премії працівникам, які не призначені до Офісу Генерального прокурора, відсутні.

З приводу заробітної плати позивача за лютий відповідачем зауважено, що підставою нарахування заробітної плати працівникам Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) є табель обліку використання робочого часу, типова форма якого затверджена наказом Міністерства статистики України від 05.12.2008 №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». Відповідно до табелів обліку використання робочого часу за грудень 2019 та січень 2020 ОСОБА_2 нараховано та виплачено заробітну плату. Наказом Генерального прокурора від 07.02.2020 №452ц скасовано з моменту видання наказ Генерального прокурора від 20.12.2019 №1201-вк. Оскільки табель використання робочого часу за лютий 2020 року для нарахування ОСОБА_2 заробітної плати в Департаменті планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності відсутній (враховуючи, що підставою для внесення до Табеля явок чи неявок на роботу є: накази про призначення, переведення, звільнення, про направлення у відрядження, про відпустку, листки непрацездатності тощо), на думку відповідача, нараховувати йому заробітну плату у лютому 2020 року не було підстав.

У відповіді на відзиві позивачем наголошено, що для прокурорів, як і для суддів, законодавство закріплює однаковий юридичний статус через систему гарантій забезпечення їх незалежності, яка є невід`ємною складовою їхнього статусу. Вказано, що однією із таких гарантій є заробітна плата. Окрім того, зазначено, що встановлена система гарантій незалежності прокурорів не є їхнім особистим привілеєм, вона пов`язана з набуттям статусу прокурора, має юридичне призначення, спрямоване на захист прав і свобод людини і громадянина через здійснення прокурором повноважень.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ, адміністративну справу було передано до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Перепелиці А.М.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у поданих до суду письмових поясненнях вказав, що при рівняння посадового окладу позивача до посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в ці установи, суперечить вимогам Закону №113-IX. Зазначено, що виплата заробітної плати згідно з Постановою №1155 і статті 81 Закону №1697-VII пов`язувалася саме із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в новоутворені/оновлені прокуратури (відповідно до Закону №113-IX).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 з 25.10.2001 працював в органах прокуратури та з квітня 2015 року проходив військову службу на прокурорських посадах у Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України.

Так, наказом Генерального прокурора України від 16.04.2015 №90-вк позивача, на підставі статей 15, 46-1 Закону України «Про прокуратуру» зараховано у списки особового складу і призначено на посаду заступника начальника управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Відповідно до наказу Генерального прокурора України від 21.07.2015 №267-вх позивача, на підставі статей 15, 46-1 Закону України «Про прокуратуру» призначено на посаду начальника управління представництва держави і громадян, протидії корупції у воєнній сфері Головної військової прокуратури.

Наказом Генерального прокурора України від 13.05.2019 №337вк позивача призначено на посаду начальника управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України увільнивши з посади начальника управління представництва інтересів держави, протидії корупції у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора України від 21.06.2019 №458-вк з посиланням на пункти 82, 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008) позивача увільнено з посади начальника управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України та зараховано у розпорядження Генерального прокурора України до вирішення питання щодо подальшого проходження військової служи.

Згодом, наказом Генерального прокурора від 06.12.2019 №1085-вк позивача призначено на посаду начальника управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

У зв?язку зі звільненням з військової служби відповідно до наказу Міністра оборони України від 13.12.2019 №709, наказом Генерального прокурора від 20.12.2019 №1167-вк позивача виключено зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України з 23.12.2019.

Водночас, наказом Генерального прокурора від 20.12.2019 №1201-вк призначено ОСОБА_1 з 24.12.2019 на посаду начальника управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, встановлено оклад згідно із штатним розписом, встановлено надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за вислугу років відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Наказом Генерального прокурора від 07.02.2020 №452ц скасовано з моменту видання наказ Генерального прокурора від 20.12.2019 №1201-вк про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України як помилково виданий.

Згідно з наказом Генерального прокурора від 11.06.2020 №1493ц внесено зміни до наказу Генерального прокурора від 20.12.2019 №1167-вк, а саме викладено пункт 1 у наступній редакції:

«Полковника юстиції ОСОБА_1 , якого наказом Міністра оборони України від 13 грудня 2019 року №709 звільнено з військової служби у запас відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 23 грудня 2019 року звільнити з посади начальника управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, виключити зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів грошового забезпечення та направити його особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

За наслідками оскарження позивачем в судовому порядку наказу Генерального прокурора від 07.02.2020 №452-ц, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 у справі №640/5475/20, зокрема:

- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора Рябошапки Р.Г. від 07 лютого 2020 року №452-ц;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України з 07 лютого 2020 року;

- cтягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 лютого 2020 року по 09 червня 2021 року в сумі 426611,52 (чотириста двадцять шість тисяч шістсот одинадцять гривень) 52 копійки.

Як зазначено позивачем, упродовж з 24.12.2019 по 07.02.2020 відповідачем не нараховувалася та не виплачувалася надбавка за вислугу років (26 років), а в січні 2020 року не була виплачена премія та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, яку отримували працівники Офісу Генерального прокурора. Окрім того, у період з 31.01.2020 по 07.02.2020 з позивачем не проведено нарахування та виплату заробітної плати.

Позивач звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою від 10.03.2020, в якій просив повідомити причини не нарахування та виплати заробітної плати у лютому 2020 року.

Листом від 30.03.2020 №21-121ВИХ-20 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для нарахування заробітної плати у лютому 2020 року, оскільки табель використання робочого часу за лютий 2020 року для нарахування ОСОБА_1 заробітної плати в Департаменті планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності відсутній (враховуючи, що підставою для внесення до Табеля явок чи неявок на роботу є: накази про призначення, переведення, звільнення, про направлення у відрядження, про відпустку, листки непрацездатності тощо).

За наслідками розгляду звернень позивача від 08.04.2020, від 22.04.2020, листом від 07.05.2020 №21-174ВИХ-20 відповідач повідомив про відсутність підстав для проведення розрахунку при звільненні.

Позивач звернувся до Генерального прокурора із заявою від 08.05.2020, в якій просив повідомити:

- причин ненадання до Департаменту планово-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності табелю обліку використання ОСОБА_1 робочого часу за період його роботи в Офісі Генерального прокурора з 01.02.2020 по 07.02.2020 включно (ким і коли приймалось таке рішення);

- причин відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної премії та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оздоровлення, яку було виплачено працівникам Офісу Генерального прокурора у січні 2020 року (ким і коли приймалось таке рішення);

- причин ненадання до Департаменту планово-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності протоколу про обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років у грудні 2019 та січні-лютому 2020 року.

Листом від 01.06.2020 №07/1/1-49165ВИХ-20 відповідачем повідомлено про відсутність підстав для заповнення табелю обліку робочого часу на ОСОБА_1 з 24.12.2019 та обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років з огляду на те, що наказом Генерального прокурора від 07.02.2020 №452ц скасовано з моменту видання наказ Генерального прокурора від 20.12.2019 №1201-вк про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України. Що стосується не виплати премії за січень 2020 року працівникам Генеральної прокуратури України зазначено, що з 02.01.2020 розпочав роботу Офіс Генерального прокурора, а тому підстави для видання наказів Генерального прокурора про преміювання працівників Генеральної прокуратури України відсутні.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті належного грошового забезпечення за період з 24.12.2019 по 07.02.2020, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Стосовно позовних вимог позивача в частині перерахунку належної для виплати надбавки за вислугу років відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 №505 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» від 09.12.2015 №1090 у сумі 16 565,76 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі Закон №1697-VII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:

1) вислугу років;

2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Частиною сьомою статті 81 Закону №1697-VII встановлено, що прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.

Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1090 затверджено Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури (далі Порядок), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктами 1 - 3 Порядку визначено, що цей Порядок визначає механізм встановлення прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури розміру щомісячної надбавки за вислугу років та обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), що дає право на одержання такої надбавки.

Дія цього Порядку поширюється на прокурорів, військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, слідчих органів прокуратури та інших працівників органів прокуратури.

Надбавка за вислугу років прокурорам виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби в розмірах, зазначених у частині сьомій статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Пунктом 6 Порядку закріплено, що до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам, слідчим органів прокуратури, зараховується, зокрема, час роботи (служби) в органах прокуратури.

За приписами пунктів 13 - 16 Порядку установлена надбавка за вислугу років виплачується щомісяця пропорційно відпрацьованому часу або часу служби.

Згідно з пунктом 14 Порядку період проходження служби (стаж роботи), що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, обчислюється комісіями з установлення періоду проходження служби (стажу роботи), що утворюються в Офісі Генерального прокурора, регіональних прокуратурах, військових прокуратурах регіонів.

Склад таких комісій затверджується Генеральним прокурором, керівником регіональної прокуратури, військовим прокурором регіону.

Документом для обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, є трудова книжка (особова справа). За її відсутності, а також у разі, коли у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні, неточні записи про час роботи (служби), підтвердженням періоду проходження служби (стажу роботи) є довідки, витяги з наказів та особових справ, особистих рахунків і відомостей про оплату праці та інші документи, які містять дані про періоди проходження служби (стаж роботи).

Період проходження служби (стаж роботи), що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, підтверджується свідками в порядку, встановленому законодавством.

Рішення комісії про обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, оформляється протоколом. Витяги з протоколів засідання комісії друкуються у двох примірниках, які подаються до бухгалтерського та кадрового підрозділів.

З відповідей Офісу Генерального прокурора від 30.03.2020 №21-1217ВИХ-20, від 07.05.2020 №21-1742ВИХ-20, від 01.06.2020 №07/1/1-49165ВИХ-20, від 27.08.2020 №07/1/1-30412ВИХ-20 та від 13.10.2020 №07/1/1-96370 вбачається, що відповідне рішення (протокол) про обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), яке дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років стосовно позивача, не приймалося, та, відповідно, до бухгалтерського підрозділу не надавалося, у зв`язку з чим позивачу не було проведено відповідних нарахувань та виплат.

Як вказано відповідачем, підстави для обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право для одержання щомісячної надбавки за вислугу років ОСОБА_1 були відсутні у зв`язку з тим, що наказом Генерального прокурора України від 07.02.2020 №452ц скасовано з моменту видання наказ Генерального прокурора від 20.12.2019 №1201-вк про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, протокол про обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років стосовно позивача, не приймалося.

Суд звертає увагу, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021 в адміністративній справі №640/5475/20, яка набрало законної сили, серед іншого, визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 07.02.2020 №452-ц та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України з 07.02.2020.

З огляду на те, що наказ, на підставі якого відповідачем було скасовано наказ про призначення позивача з 24.12.2019 на посаді начальника управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, скасовано у судовому порядку, суд доходить висновку, що правові наслідки такого звільнення вважаються відсутніми, а правовий статус позивача відновленим. Як наслідок, період служби позивача з 24.12.2019 по 07.02.2020 є таким, що має бути зарахованим до стажу роботи, який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років.

Посилання відповідача на відсутність протоколу про обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років стосовно позивача, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті такої надбавки, суд вважає безпідставними з огляду на те, що вказаний протокол є лише технічним документом, який фіксує фактичні дані про період служби, а не створює чи припиняє саме право на надбавку.

Суд звертає увагу, що відсутність протоколу про обчислення періоду проходження служби (стажу роботи) не може позбавляти особу права на щомісячну надбавку за вислугу років, якщо таке право підтверджується іншими належними документами.

Згідно з пунктом 15 Порядку документом для обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, є трудова книжка (особова справа). За її відсутності, а також у разі, коли у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні, неточні записи про час роботи (служби), підтвердженням періоду проходження служби (стажу роботи) є довідки, витяги з наказів та особових справ, особистих рахунків і відомостей про оплату праці та інші документи, які містять дані про періоди проходження служби (стаж роботи).

Згідно з наказом Генерального прокурора від 20.12.2019 №1167-вк стаж роботи позивача на період спірних правовідносин складав повних 26 років.

Суд не бере до уваги наведені позивачем розміри посадових окладів при розрахунку надбавки за вислугу років, визначених для прокурорів Офісу Генерального прокурора станом на грудень 2019 лютий 2020 року з огляду на те, що розрахунок заробітку позивача потрібно проводити на основі того посадового окладу, який він отримував будучи на займаній посаді, тобто надбавка за вислугу років не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів прокурора новоствореної прокуратури.

Вказане узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у постановах від 27.10.2020 (справа №826/18228/16), від 14.09.2021 (справа №320/1874/19), від 26.05.2022 (справа №540/1268/21), від 26.05.2022 (№540/1268/21), від 14.07.2022 (справа №240/1984/21), від 28.07.2022 (справа №620/1338/21) та від 18.08.2022 (справа №240/18457/20).

Матеріали справи не містять доказів розміру посадового окладу позивача, який він отримував будучи на займаній посаді.

Із урахуванням вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій Офісу Генерального прокурора щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у період часу роботи з 24.12.2019 по 07.02.2020 надбавки за вислугу років та зобов`язання Офісу Генерального прокурора здійснити перерахунок належної для виплати надбавки за вислугу років відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 №505 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» від 09.12.2015 №1090.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Офісу Генерального прокурора здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати та інших виплат, за відпрацьований час з 01.02.2020 по 07.02.2020, суд зазначає таке.

У постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі №640/5475/20, яка набрала законної сили, встановлено, що середньоденний розмір заробітної плати позивача складає 1277,28 грн.

Частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, розмір заробітної плати позивача за 5 робочих днів у лютому 2020 року розраховується виходячи із середньоденного розміру заробітної плати 1277,28 грн та становить 6386,40 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в зазначеній частині підлягаю задоволенню шляхом зобов`язання Офісу Генерального прокурора здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати, за відпрацьований час з 01.02.2020 по 07.02.2020, у розмірі 6386,40 грн.

Водночас, позовні вимоги щодо нарахування позивачу інших виплат не можуть бути задоволені, оскільки позивач не конкретизував, які саме виплати вимагає, а також не навів доказів, що підтверджують його право на ці виплати.

Стосовно позовних вимог в частині перерахунку ОСОБА_1 у період з 01.01.2020 по 07.02.2020 посадового окладу відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці прокурорів» від 11.12.2019 №1155, суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1155 «Про умови оплати праці прокурорів» затверджено посадові оклади прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (далі - Постанова №1155).

При цьому, виплата заробітної плати згідно з Постановою №1155 пов`язувалася якраз із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в «новоутворені»/«оновлені» прокуратури (відповідно до Закону №113-ІХ).

Верховний Суд у постанові від 28.07.2022 (справа №160/8181/21) вказав, зокрема, що Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-ІХ нерозривно пов`язані з положеннями пункту 21 розділу І цього ж Закону, згідно з яким внесено цілу низку змін до Закону №1697-VII, зокрема до статті 81 щодо розміру заробітної плати. Інтерпретувати і застосовувати приписи Закону №1697-VII у редакції, викладеній згідно із Законом №113-ІХ, треба у системному зв`язку з Прикінцевими і перехідними положеннями останнього, адже якщо інакше, то буде вихолощено (втрачено) ту «композицію» реформування органів прокуратури, яку заклав законодавець, прийнявши цей Закон. Реформування органів прокуратури у спосіб, визначений Законом №113-ІХ (Прикінцеві і перехідні положення), за задумом законодавця, має бути тимчасовим, «одноразовим» заходом для «кадрового перезавантаження» органів прокуратури. Це «перезавантаження» має відбуватися шляхом атестування чинних прокурорів України, результати якого, по суті, визначають їхню подальшу професійну діяльність на займаних посадах. Іншими словами, за наслідками атестації прокурора або звільняють з посади (якщо прокурор, за рішенням кадрової комісії, пройшов її неуспішно) або переводять на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, або у відповідній обласній прокуратурі чи окружній прокуратурі. Передбачені також наслідки відмови від проходження атестації - вони такі самі, як і у випадку неуспішного її проходження, а також випадки відсутності посад для переведення (але вони, як можна виснувати з тексту норм, можуть виникати після успішного проходження атестації). Отож, атестація чинних прокурорів - згідно з приписами Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ - стала наріжною для професійної діяльності прокурорів, точніше для її продовження, адже з її започаткуванням перебування на займаній досі посаді прокурора поставлено у залежність від її результатів. Одночасно з проходженням атестації (Законом № 113-ІХ) розрізнено й умови оплати праці прокурорів залежно від того, на якій посаді і в якому «статусі» вони є. Мовиться про те, що - за текстом абзацу третього пункту 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ - до дня їх звільнення або переведення [до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури] (в останньому випадку - за умови успішного проходження атестації) оплата праці має здійснюватися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №505, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріали справи не містять відомостей про успішне проходження атестації позивачем.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що розрахунок заробітку позивача потрібно проводити на основі того посадового окладу (з урахуванням коефіцієнту підвищення, якщо таке було у розрахунковому періоді), який останній отримував будучи на займаній посаді, тобто середня заробітна плата позивача не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів прокурора новоствореної прокуратури.

Варто також звернути увагу, що з набранням чинності Постанови №1155 не всім прокурорам України водночас збільшено посадові оклади, а тільки тим, кого після атестації перевели на посади прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (відповідно до Закону №113-ІХ). Цей процес був триваючим, тож вочевидь виникали ситуації, коли протягом одного періоду прокурори отримували заробітні плати відповідно до різних нормативно-правових актів (відповідно до Постанови №505 і Постанови №1155).

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відсутність обґрунтованих підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати у період з 01.01.2020 по 07.02.2020 у вигляді посадового окладу відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці прокурорів» від 11.12.2019 №1155.

Вказане узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у постановах від 27 жовтня 2020 року (справа №826/18228/16), від 14 вересня 2021 року (справа №320/1874/19), від 26 травня 2022 року (справа №540/1268/21), від 26 травня 2022 року (№540/1268/21), від 14 липня 2022 року (справа №240/1984/21), від 28 липня 2022 року (справа №620/1338/21), 18 серпня 2022 року (справа №240/18457/20),

Із урахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині перерахунку ОСОБА_1 у період з 01.01.2020 по 07.02.2020 посадового окладу відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці прокурорів» від 11.12.2019 №1155.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 премії за січень та лютий 2020 року в сумі 3 963,54 грн, суд зазначає таке.

На виконання приписів статей 9, 81 та 85 Закону України «Про прокуратуру», постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1155 «Про умови оплати праці прокурорів» (набула чинності 16.01.2020) наказом Генерального прокурора України від 21.01.2020 №36 затверджено Положення про преміювання працівників органів прокуратури.

При цьому, суд звертає увагу виплата грошового забезпечення, зокрема, премії на підставі статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1155 «Про умови оплати праці прокурорів» встановлюється саме для прокурорів, які успішно пройшли атестацію та працюють.

Вказане підтверджується постановою Верховного Суду від 30.06.2021 року у справі №826/17798/14 (пункт 62).

При цьому, суд враховує, що позивач у січні, лютому 2020 року не проходив атестацію, тому відповідні виплати на підставі статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів» не передбачалися.

Разом з тим, станом на момент виникнення спірних правовідносин діяли положення пункту 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX, відповідно до яких за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.09.2023 у справі №8-р(ІІ)/2023 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX.

Проте, суд звертає увагу, що станом на момент виникнення спірних правовідносин, які є предметом розгляду у цій адміністративній справі, положення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX були чинним та підлягали застосуванню, адже

рішення Конституційного Суду України від 13.09.2023 у справі №8-р(ІІ)/2023 не містять підстав для поширення його дії на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №4819/49/19 зазначено, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №826/7286/18, від 29.03.2023 у справі №320/7674/20, від 04.04.2023 у справі №640/23556/19, від 05.04.2023 у справі №640/6784/21, від 13.04.2023 у справі №600/1450/20-а, від 30.05.2023 у справі №420/4196/20, від 11.03.2021 у справі №803/376/17.

Вказане свідчить, що рішення Конституційного Суду України від 13.09.2023 у справі №8-р(ІІ)/2023 не змінює правового регулювання спірних правовідносин, оскільки на момент їх виникнення норми, передбачені пунктом 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, були чинними та підлягали застосуванню.

Відповідно до пункту 1 Постанови №505 затверджено схеми посадових окладів згідно додатків, а пунктом 2 Постанови №505 надано право керівникам, у межах затвердженого фонду оплати праці, установлювати надбавки, здійснювати преміювання, надавати матеріальні допомоги для вирішення соціально- побутових питань та для оздоровлення.

Відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України (далі БК України) керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу тощо, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Суд зазначає, що преміювання працівників прокуратури є правом керівника, а не його обов`язком, розмір премій встановлюється для кожної особи в індивідуальному порядку, виходячи з рівня виконання нею службових обов`язків та дотримання виконавчої дисципліни.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі №825/1568/17.

Враховуючи, що преміювання працівників органів прокуратури є правом керівника, а не його обов`язком, з урахуванням вищенаведеного суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу премії за січень та лютий 2020 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату належної позивачу премії за січень та лютий 2020 року в сумі 3 963,54 грн.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій Офісу Генерального прокурора щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та зобов`язання Офісу Генерального прокурора здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 70362,18 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 83 Закону №1697-VII прокурору може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.

Згідно із підпунктом 3 пункту 2 Постанови №505 керівникам органів прокуратури надано право у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення під час надання щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Відповідно до пункту 6 Постанови №505 видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури.

Як було вже зазначено, за приписами частини першої статті 51 БК України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

При цьому, фонд оплати праці визначається виходячи зі штатної чисельності працівників.

Тож, за висновками суду, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань належить до дискреційних повноважень та є правом, а не обов`язком керівника. Рішення про надання такої матеріальної допомоги приймається керівником відповідного органу на підставі особистої заяви працівника та за наявності коштів на цю мету. При цьому, подання відповідної заяви, не є безумовною підставою для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

За таких обставин та правового врегулювання, з огляду на те що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки з 23.12.2019 по день фактичного розрахунку, то суд вказує на те, що така вимога позивача є передчасною, оскільки остаточного розрахунку з позивачем ще не проведено (на виконання даного рішення), а відтак суд позбавлений можливості обрахувати суму середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача. Тому, у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при належить відмовити у зв`язку із передчасністю такої.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Під час звернення з даним позовом до суду позивач судовий збір не сплачував, оскільки є звільненим від сплати судового збору. Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у період часу роботи з 24.12.2019 по 07.02.2020 надбавки за вислугу років відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 №505 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» від 09.12.2015 №1090.

Зобов`язати Офіс Генерального прокурора (адреса: 01011, місто Київ, вулиця Різницька, 13/15, ) здійснити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період часу роботи з 24.12.2019 по 07.02.2020 перерахунок належної для виплати надбавки за вислугу років відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 №505 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» від 09.12.2015 №1090.

Зобов`язати Офіс Генерального прокурора (адреса: 01011, місто Київ, вулиця Різницька, 13/15, ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітної плати, за відпрацьований час з 01.02.2020 по 07.02.2020, у розмірі 6386,40 грн (шість тисяч триста вісімдесят шість гривень сорок копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.