Справа № 380/6829/25
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 380/6829/25 пров. № А/857/29740/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Шинкар Т.І., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року (суддя Хома О.П., ухвалене в м. Львові) у справі № 380/6829/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просять визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо скасування арешту з нерухомого майна та зобов`язати відповідача скасувати арешти, накладені на квартиру АДРЕСА_1 , а саме: арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 № 6984392, накладений у ВП № 44667557; арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 № 6970555, накладений у виконавчому провадженні № 44667887.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 у додаткових письмових поясненнях просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Оскільки клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1. ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

З матеріалів справи слідує, що між відкритим акціонерним товариством Сведбанк та ОСОБА_3 (позичальник) 22.05.2008 укладено кредитний договір №1304/0508/88-010 (далі - кредитний договір), відповідно до якого позичальнику надано кредит на термін до 21.05.2018 у сумі 50 000,00 доларів США.

Між ВАТ Сведбанк (іпотекодержатель) та фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (іпотекодавці) 22.05.2008 укладено іпотечний договір, відповідно до якого в якості забезпечення основного зобов`язання за кредитним договором іпотекодержателю в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 , котра належить іпотекодавцям (далі іпотечний договір).

Також, між ПАТ Сведбанк та ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс 28.11.2012 укладено договір факторингу № 15, згідно з яким банк передав фактору права вимоги щодо заборгованостей, зазначених в Реєстрі заборгованостей, серед яких була заборгованість за кредитним договором.

Окрім цього, між ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс та ТОВ Кредитні ініціативи 28.11.2012 укладено ще один договір факторингу, тобто здійснено наступне відступлення права грошової вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку із порушенням строків погашення заборгованості з боку позичальника ОСОБА_3 . 06.05.2014 приватним нотаріусом Матвеєвим В.А. видано виконавчий напис № 777.

Так, на примусовому виконанні у Залізничному відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували: виконавче провадження ВП № 44667557 з примусового виконання виконавчого напису № 777 від 06.05.2014, вчиненого приватним нотаріусом Матвеєв В.А. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу в розмірі 561 779,07 грн на користь ТОВ Кредитні ініціативи; виконавче провадження ВП № 44667887 з примусового виконання виконавчого напису №777 від 06.05.2014 вчиненого приватним нотаріусом Матвеєв В.А. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу в розмірі 561779,07 грн. на користь ТОВ Кредитні ініціативи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем видано постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 44667557 та у ВП 44667887, на підставі чого накладено обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження: 6970555, та 6984392, відповідно).

Між ТОВ Кредитні ініціативи та ТОВ Профіт Файненс 30.05.2023 укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ Кредитні ініціативи передало право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором.

В подальшому, ТОВ Профіт Файненс листом від 09.01.2024 №09.01/25-ПФ-1 повідомило ОСОБА_1 , що до Товариства перейшли права вимоги за іпотечним договором від 22.05.2008, водночас заборгованість по кредитному договорі № 1304/0508/88-010 та іпотечному договорі від 22.05.2008 погашена в повному обсязі, відповідні відносини є припиненими.

Довідкою від 10.03.2025 №10-03/25-ПФ-1 ТОВ Профіт Файненс підтверджує, що станом на 10.03.2025 у ОСОБА_3 немає заборгованості за Кредитним договором перед Товариством.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Посікірою Р.Р. 17.03.2025 подано до відповідача заяву про скасування арешту майна боржника ОСОБА_1 (номер запису про обтяження 6984392), рішення про накладення яких прийнято на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ від 10.09.2014 у ВП №44667557.

Разом з тим, відповідач листом від 27.03.2025 повідомив про відсутність у державного виконавця підстав для зняття арешту з майна боржника в межах вказаних виконавчих проваджень.

Також, листом від 11.04.2024 №37891/В-3 державний виконавець повідомив, що в межах ВП № 44667887 та № 44667557 винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу, арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника накладеного, зокрема в межах ВП № 44667887 та № 44667557.

Окрім цього, адвокатом Босяк М.Б. 12.05.2025 надіслано інформаційний запит до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з проханням надати таку інформацію: 1. Про те, чи знищені на даний момент матеріали виконавчих проваджень №44667557 та №44667887, відкритих на примусове виконання виконавчого напису №777 від 06.05.2014, виданого приватним нотаріусом Матвеєв В.А. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу в розмірі 561 779,07 грн на користь ТОВ Кредитні ініціативи. 2. У разі, якщо такі виконавчі провадження не є знищеними, надати ідентифікатори доступу до виконавчих проваджень №44667557 та №44667887.

Проте, відповідач листом від 15.05.2025 №433386/В-3 повідомив про неможливість надання копiй матерiалiв виконавчих проваджень М44667557, ВП44667887 у зв`язку iз закiнченням встановленого строку їх зберiгання вiдповiдно до п. 2 роздiлу XI Правил ведення дiловодства та apxiвy в органах державноi виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстицiї України №829/5 вiд 07.06.2017.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вважаючи бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту на нерухоме майно протиправною, звернулися до суду з цим позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Спеціальним законом, що визначав на час виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України Про виконавче провадження від 21.04.1999 №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV), нова редакція якого викладена Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), відповідно до статті 1 якого, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 2 Закону № 606-XIV визначено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України Про державну виконавчу службу.

Положеннями частини 1 статті 6 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як визначено положеннями статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом статті 25 Закону № 606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Статтею 57 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (частини 3-5 статті 60 Закону № 606-XIV).

Як передбачено (частинами 1, 2 статті 50 Закону № 606-XIV до підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Пунктом 9 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відтак, здійснивши аналіз наведених правових норм суд першої інстанції вірно зазначив, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України Про виконавче провадження підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження (згідно із статтею 49 цього Закону); повернення виконавчого документа стягувачу (згідно із статтею 47 цього Закону); повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, (згідно із статтею 48 цього Закону).

Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Пунктом 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин визначено, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Як передбачено положеннями статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України Про виконавче провадження підлягає примусовому виконанню. (вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі №817/928/17).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до відомостей АСВП у Залізничному відділі державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження №44667557 та №44667887 з примусового виконання виконавчого напису №777 від 06.05.2014, вчиненого приватним нотаріусом Матвеєв В.А., про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу в розмірі 561 779,07 грн на користь ТОВ Кредитні ініціативи (боржники: ОСОБА_2 по якому накладено арешт в державному реєстрі заборон відчужень об`єктів нерухомого майна (номер обтяження 6970555) ОСОБА_1 по якому накладено арешт в державному реєстрі заборон відчужень об`єктів нерухомого майна (номер обтяження 6984392).

20.11.2014 державним виконавцем на підставі пункту 9 статті 47 Закону України Про виконавче провадження (в редакції Закону, чинній на час винесення постанови) винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу.

Зважаючи на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого документа мав вирішити питання щодо зняття арешту, накладеного на належне позивачу майно, Проте таких виконавчих дій, як було встановлено судом, державним виконавцем вчинено не було, що і зумовило звернення до суду позивачів з цим позовом.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що не зняття арешту з майна та коштів позивачів порушує їх конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (стаття 41 Конституції України).

Положенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрала чинності для України з 11/09/1997 та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац 3 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини).

Також, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ Профіт Файненс підтверджує, що на даний час заборгованість по кредитному договорі №1304/0508/88-010 та іпотечному договорі від 22.05.2008 погашена в повному обсязі, відповідні відносини є припиненими.

Зважаючи на наведене, та враховуючи добровільне погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з такого майна є незаконною та необґрунтованою.

Відтак, з огляду на викладене в сукупності та виходячи з принципу юридичної визначеності як складової частини поняття верховенства права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що права позивачів не повинні обмежуватись шляхом наявності арештів, які не тягнуть за собою забезпечення примусового виконання будь-яких виконавчих проваджень, а не зняття арешту з нерухомого майна свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, тому така бездіяльність вірно визнана протиправною судом першої інстанції.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що, оскільки, друга позовна вимога є похідною від першої, тому така також вірно задоволена судом першої інстанції шляхом зобов`язання відповідача зняти арешти, накладені 11.09.2014 на квартиру АДРЕСА_1 , а саме арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 № 6984392, накладений у ВП № 44667557; арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 № 6970555, накладений у виконавчому провадженні №44667887.

Враховуючи все викладене вище колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі № 380/6829/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді Т. І. Шинкар
Р. М. Шавель