Справа № 580/4081/25
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4081/25 Суддя (судді) першої інстанції: Петро ПАЛАМАР
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В., секретар судового засідання Заліська Є.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Рух справи.

15.04.2025 ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Пенсійного фонду України, за участю третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України від 26.04.2023 №02-28-к Про звільнення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Пенсійний фонд України поновити позивача на посаді в.о. начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області або рівнозначній тій, з якої звільнено, на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України у Черкаській області від 26.04.2023 №02-28-к.;

- стягнути з Пенсійного фонду України середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 915141, 02 грн., але по день ухвалення рішення у справі;

- рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка з 10.03.2022 призначена за строковим трудовим договором виконуючою обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, проте наказом відповідача №02-28-к від 26.04.2023 її звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України через скорочення чисельності та штату працівників.

Позивачка вважає звільнення незаконним через порушення норм трудового законодавства, зокрема ч. 2 ст. 40, ст. 49-2, 43 КЗпП України.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 у задоволені позову відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог через те, що не вбачає порушення у діях відповідача щодо видання наказу про звільнення позивачки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивачка подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати судове рішення, через порушення норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Апелянт наполягає, що відповідно до Закону України № 2620-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023, тобто відбулась реорганізація, і підстава звільнення позивачки є реорганізація Фонду соціального страхування України, а не скорочення чисельності або штату працівників.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 відкрито апеляційне провадження та витребувано справу зі суду першої інстанції.

Третя особа подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про правильність висновків суду першої інстанції та наведено судову практику з аналогічних спорів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2025 справу призначено до слухання у відкрите судове засідання.

Позивачка подала заяву про слухання справи за її відсутності.

Розгляд справи відбувся без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, сторони належним чином були повідомлення про час, день та місце розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини справи.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Наказом № 02-14-к позивачка з 10.03.2021 призначена на посаду начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, а наказом 02-27-к від 04.03.2022 призначена за строковим трудовим договором виконуючою обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області (дані копії трудової книжки).

01.01.2023 року набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яким Закон України від 23.09.1999 №1105-ХІV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105-ХІV (в редакції Закону №2620-ІХ, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року.

Наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16 січня 2023 року № 9-ОД Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18 квітня 2023 року; комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України, з дотриманням вимог статті 49-4 КЗпП України, статті 22 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності, положень Колективного договору, укладеного між виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України та Професійною спілкою працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування 29.10.2020, повідомити Професійну спілку працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України щодо прийнятого рішення про масове вивільнення працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві та провести відповідні консультації; управлінню по роботі з персоналом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з дотриманням порядку і термінів, встановлених вимогами ст. 49-2 КЗпП України, персонально попередити працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про скорочення чисельності та штату працівників та про наступне їх звільнення.

21.01.2023 Головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України видано повідомлення про наступне вивільнення, згідно якого посада яку вона займає буде скорочена 18.04.2023, а оскільки підлягає скороченню увесь штат інша робота у Фонді не пропонується.

26.04.2023 головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України прийнято наказ №02-28-к про звільнення позивачки з посади виконуючою обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області з 26.04.2023 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вищенаведені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимим доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Частиною другою статті 3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 24 Конституції України визначається, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 38 Конституції України, громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Разом з тим, за приписами частини п`ятої статті 40 КЗпП України (у редакції на час прийняття спірного наказу про звільнення) особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яким Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Рішення про припинення ФСС України, прийняте Верховною Радою України, є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося.

Пунктом 12 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 Верховна Рада України, зобов`язала Кабінет Міністрів України: забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України; привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - Постанова № 1442), зокрема: утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України); установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації; зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом №2620.

Висновки суду.

Так, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц, від 06.02.2018 у справі № 696/985/15-ц, від 12.06.2019 у справі № 297/868/18, від 28.04.2021 у справі № 373/2133/17, суд при розгляді справ не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників, оскільки право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, отже суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Системний аналіз вищенаведених норм закону дає підстави зробити висновок, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників), а також особливості застосування до них положень частини другої статті 40 КЗпП України, статті 42, частин першої, другої і третьої статті 49-2 КЗпП України, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Отже, Постановою Верховної Ради з 01.01.2023 припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України і при цьому відбулось скорочення усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами ВД ФССУ та управлінь ВД ФССУ в областях та м. Києві з 18.04.2023, у тому числі й посади, яку обіймала позивачка.

Вказане підтверджено документально, а саме те, що 16.01.2023 на виконання п. 2 Розділу VII Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматським О. видано наказ № 9-ОД Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, пунктом 1 якого передбачено скоротити увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023.

Крім того про наступне вивільнення позивачку попереджено більше ніж за 2 місяці, тобто у визначений законом строк.

Також, позивачка обіймала посаду працівника, на якого поширюється законодавство про працю.

Вказане не є спірним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, висновки суду з цього питання є правильними, а доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи позивачки про порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України не заслуговують на увагу, оскільки всі посади управління ВД ФССУ у Черкаській області підлягали скороченню, а переведення позивачки на вакантну посаду в ГУ ПФУ в Черкаській області виключено, оскільки вакантними є посади державної служби, у той час позивачка обіймала посаду працівника, на якого поширюється законодавство про працю.

Таким чином, при звільненні норми трудового законодавства дотримані.

Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог і недоведеність їх належними на то доказами.

Надаючи оцінку всім іншим доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Повний текст виготовлено 24.11.2025.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 р. - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк