Справа № 569/22586/25
Суддя: Кучина Н. Г.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Захарчук Наталі Володимирівни до інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Рівненській області лейтенантом поліції Жигалюка Данила Олександровича, Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

21.10.2025 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Захарчук Н.В. звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з адміністративним позовом, в якому просить постанову серії ЕНА № 5857373 від 03 жовтня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП скасувати, справу закрити, стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначає, що дана постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню з таких підстав.

Правомірність зупинки автомобіля марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 не є підтвердженою, що суперечить положенням Закону України «Про національну поліцію». З матеріалів адміністративної справи взагалі не вбачається, що ОСОБА_1 причетний до будь-якого іншого правопорушення, або він перебував на стаціонарному блокпості, внаслідок чого його було зупинено та у подальшому складено постанову за ч. 4 ст. 126 КУПАП України.

У тексті постанови відсутні будь-які посилання на підстави зупинки, передбачені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу є підставою для визнання дій поліцейських незаконними, а зібрані після такої зупинки докази є недопустимими.

Просить суд скасувати постанову серії ЕНА № 5857373 від 03 жовтня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, справу закрити, стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати.

У відзиві на позовну заяву від 03.11.2025 представник відповідача Івашинюта І.О. вказує на те, що 03.10.2025 о 14 год 31 хв, на АД М-06 Київ-Чоп 267 км, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes, будучи особою, яка позбавлена права керувати транспортними засобами постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/21253/23 від 19.01.2024, також був відсутній реєстраційний документ на ТЗ, чим порушив ст. 15 ЗУ Про дорожній рух, п.2.1 б ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною 4 статті 126 КУпАП. За яке накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн.

З відеозапису слідує, що причиною зупинки ТЗ стало ймовірне порушення ПДР, неувімкнення водієм ближнього світла фар. Просить залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

У відповіді на відзив 05.11.2025 представник позивача - адвокат Захарчук Н.В. зазначає, що відзив сформовано в системі «Електронний суд» 03.11.2025 року, тобто з пропуском установленого строку на чотири календарні дні. Будь-яке клопотання про поновлення строку на подання відзиву чи обґрунтування поважних причин його пропуску відповідачем не подано.

Таким чином, відзив Управління патрульної поліції в Рівненській області, поданий 03.11.2025 року, є несвоєчасним, поданий із порушенням вимог ухвали суду та без клопотання про поновлення строку, а тому не може бути прийнятий судом до розгляду та врахований при ухваленні рішення.

При цьому, представник позивача звертає увагу, що оспорювана постанова складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв. В роздрукованому тексті постанови в графі "стаття, частина статті КУпАП:" містяться записи кульковою ручкою, здійснені нерозбірливим почерком.

У відзиві представник відповідача вказує, що окрім ч. 4 ст. 126 КУпАП, позивачем порушено також ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справи про адміністративні правопорушення об`єднані відповідно до ст. 36 КУпАП. Однак, в графі 6 "Місце вчинення правопорушення" квитанції про сплату штрафу відповідно до постанови, яка є продовженням складеної у вигляді стрічки постанови, суть і обставини вчиненого правопорушення за змістом аналогічні вказаним у графі 5 постанови та не містять належного обгрунтування, оскільки порушення ПДР на які посилається Відповідач не відповідають описаним обставинам.

Враховуючи те, що внесені до постанови кульковою ручкою доповнення не засвідчені підписом особи, яка їх здійснила, і їх неможливо однозначно витлумачити через нерозбірливість написання, позивач обґрунтовує свою позицію в межах притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Також неконкретизоване обвинувачення в постанові КУПАП не дає можливості зрозуміти у чому саме звинувачують позивача. Відповідач посилається на порушення п 2.1 а, п. 2.1 б, при цьому в описі обставин пише тільки відсутність реєстраційного документу. Натомість в кінці вже пише остаточні порушення як керування ТЗ особою, позбавленою права керування ТЗ.

Окрім того, відповідно до відеозапису автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено о 14:18 год. 03.10.2025 інспектором УПП в Рівненській області Барабаш, натомість розгляд справи проведено вже інспектором Жигалюк та в обставинах справи зазначено час 14:31 год. 03.10.2025.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Залучено до участі в справі Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції в якості співвідповідача.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Захарчук Н.В. позов підтримала, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Івашинюта І.О. просив у позові відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що постановою інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Рівненській області лейтенанта поліції Жигалюка Д.О. позивача - ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень за те, що 03.10.2025 о 14 год. 31 хв., на автодорозі М-06 Київ-Чоп 267 км, він керував транспортним засобом "Mercedes", д.н.з. НОМЕР_2 , будучи особою, яка позбавлена права керувати транспортними засобами постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/21253/23 від 19.01.2024, також був відсутній реєстраційний документ на ТЗ, чим порушив ст. 15 Закону України Про дорожній рух, п. 2.1 б ПДР України.

Зупинка автомобіля, вимоги пред`явлення документів і оформлення порушень ПДР повинні відбуватись на підставах та в порядку, передбачених Законом.

В Україні існує дві законні підстави для зупинки транспортного засобу: на підставі статті 35 Закону «Про національну поліцію» при наявності порушень ПДР; на блокпосту відповідно до постанов КМУ від 29.12.2021 №1455 та 29.12.2021 №1456 без наявності порушень ПДР.

Вимога поліцейським зупинки транспортного засобу та вимога пред`явити документи може здійснюватися на підставах, передбачених статтею 35 Закону «Про національну поліцію». При цьому, у статті 35 Закону наведено вичерпний перелік підстав зупинки, зокрема основною підставою зупинки є порушення ПДР.

Відповідно до пункту 2.4 ПДР під час зупинки на підставі статті 35 Закону водій повинен пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, страховий поліс та протокол перевірки технічного огляду. Зупинка здійснюється з метою виявлення та фіксації порушень ПДР. Після цього, здійснюється розгляд справи і винесення відносно водія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР (за підтвердження факту порушень ПДР).

Згідно з Порядком встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, а також руху транспортних засобів, затвердженого Постановою КМУ №1455 від 29.12.2021, «блокпост посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на в`їзді чи виїзді з території, на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, …». Відповідно до пункту 10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2021 №1456 «уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі, зокрема, проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду». Згідно з пунктом 20 Порядку №1455 «заходи з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах включають: перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо); проведення огляду транспортного засобу …».

З матеріалів адміністративної справи взагалі не вбачається, що ОСОБА_1 причетний до будь-якого іншого правопорушення, або він перебував на стаціонарному блокпості, внаслідок чого його було зупинено та у подальшому складено постанову за ч.4 ст. 126 КУПАП України.

У тексті постанови відсутні будь-які посилання на підстави зупинки, передбачені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу є підставою для визнання дій поліцейських незаконними, а зібрані після такої зупинки докази є недопустимими.

На момент складення постанови ОСОБА_1 є чинним військовослужбовцем Збройних сил України, що стверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 від 27.03.2024.

Відповідно до посвідчення про відрядження №68 від 28.08.2025, виданого молодшому сержанту ОСОБА_1 , командиру 3 відділення охорони 1 взводу охорони 2 роти охорони військової частини НОМЕР_4 , останній з 30.08.2025 відряджений до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На момент зупинки транспортного засобу, перебував на військовій службі, що підтверджується його військовим квитком та наказом про направлення у службове відрядження, перевозив особовий склад між локаціями у межах службового маршруту. Транспортний засіб Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_5 , був залучений до логістичного забезпечення підрозділу. Зупинка відбулася на трасі М-06 КиївЧоп (267 км) під час прямування по маршруту, тобто у межах виконання службових обов`язків військовослужбовця.

Таким чином, дії ОСОБА_1 мали службовий, а не приватний характер. Будь-які заходи адміністративного впливу мали здійснюватися з урахуванням спеціального правового статусу військовослужбовців, передбаченого Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 15 КУпАП.

Частина перша статті 15 КУпАП прямо встановлює, що питання притягнення військовослужбовців до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху вирішуються в особливому порядку із повідомленням відповідного командування та з урахуванням службового статусу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону «Про Національну поліцію», поліцейський під час виконання обов`язків має враховувати правовий статус військовослужбовців і координувати свої дії з військовими адміністраціями у разі фіксації події за їх участю. Інспектор поліції не врахував ані обставини виконання військових завдань, ані необхідність повідомлення командування військової частини, чим порушив принцип добросовісності, пропорційності та співмірності адміністративного втручання.

Так, у випадках, коли особа діяла в межах виконання службових обов`язків і не усвідомлювала протиправності дії через об`єктивну відсутність повідомлення про заборону, притягнення її до відповідальності є несумісним із принципом вини як основою адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частина четверта ст.126 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, встановлює відповідальність зокрема, за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно з п.2.1(а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Позивач не заперечує факт, що у вказаному місці і часі він дійсно керував автомобілем, водночас, він не був обізнаний про існування постанови Святошинського районного суду м. Києва по справі №759/21253/23 від 19.01.2024, якою його було позбавлено права керування транспортними засобами.

Про цю постанову ОСОБА_1 дізнався саме від інспектора Жигалюк Данила Олександровича. Обов`язковим елементом суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, є умисел.

За змістом ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Належних та допустимих доказів про вручення судової повістки про виклик ОСОБА_1 в Святошинський районний суд м. Києва для участі в судовому засіданні під час розгляду справи за ст.130 КУпАП, так і отримання рішення суду, щодо притягнення його адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, які б свідчили про обізнанність останнього про позбавлення його водійських прав, суду не надано.

З досліджених в судовому засіданні скріншотів застосунку «Дія» Кривика А.А. також слідує, що в ньому не міститься інформації щодо наявності відносно ОСОБА_1 даної судової справи.

Сама по собі наявність в базі даних ІПНП певної інформації не дає підстав для визнання особи винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, адже ця інформація потребувала додаткової перевірки, а посадова особа під час розгляду справи про адміністративне правопорушення обов`язково має дотримуватися положень ст.ст.245, 280 КУпАП, що 03.10.2025 було зроблено відповідачем не в повному обсязі.

Усі сумніви принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, мали б тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у п.39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а (https://court.opendatabot.ua/cause/463%2F1352%2F16) (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 90264746).

У вказаному випадку з огляду на відсутність суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, інспектор встановивши той факт, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами і не спростувавши доказами пояснення останнього, мав би виконати вимоги ст.317 КУпАП, а також відсторонити його від керування транспортним засобом, без винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.72 КАС України).

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга і четверта статті 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395. У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (абз.1 п.4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Згідно з ч.2, ч.4 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частина 4 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР).

За пунктом 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Відповідно до п. 2.1 (а, б, ґ) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи( посвідчення).

Відповідно до п. 2.4 (а) ПДР передбачено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотримання вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фотоі кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, також повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз.4 п.24 постанови).

В оскаржуваній постанові відсутнє посилання на жоден із доказів, які передбачені ст.251 КУпАП, в тому числі на технічний засіб, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Також позивачеві не надано належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, як і не надано доказів на спростування аргументів позивача.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції визначено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Зважаючи на наведене, необхідно зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття , оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

При цьому, суд зазначає, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення не лише у випадку фіксації правопорушення, здійсненої у автоматичному режимі, а й у інших випадках, оскільки ч. 3 ст. 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Вимоги ж до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режими, визначені частиною четвертою вказаної статті.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 р. по справі № 524/5536/17 (адміністративне провадження № К/9901/1403/17), яка враховується судом при вирішенні цих правовідносин. У постанові по справі №357/10134/17 від 23.10.2019 Верховний Суд звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будь-якого доказу, як-то наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

У постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 Верховний Суд роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотоматеріали. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

В Додатку 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (пункт 5 розділу IV), затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, передбачено заповнення п. 7 «до постанови додаються». Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а зазначив, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами ст. 74 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

А тому наданий відповідачем відеозапис не є належним та допустимим доказом. Відповідно до оскаржуваної постанов в п. 7 «до постанови додаються» відсутні будь які записи щодо технічного пристрою, яким здійснювалась фото або відеофіксація. Такі відомості відсутні і в інших розділах оскаржуваної постанови. Відтак, з огляду на правові висновки Верховного Суду, судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин повинні враховуватися позиції Верховного суду у спірних правовідносинах.

Щодо посилань відповідача на наявність рішення суду, яким ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами, то суд також заначає таке.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закон України «Про Національну поліцію» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, інспектором 2 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Рівненській області Жигалюк Д.О. при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Так, у відзиві, відповідач посилається на рішення Святошинського районного суду по справі № 759/21253/23 від 19.01.2024. Разом із тим, належних та допустимих доказів того, що позивач знав про наявність даного рішення так і доказів того, що він не міг не знати про наявність такого рішення, суду не надано.

З відеозапису нагрудних камер встановлено, що інспектор неодноразово комусь дзвонив, безпосередньо ухвалу суду не бачив, колегам говорив, що немає рішення суду, та на момент розгляду справи з її змістом не знайомився, до матеріалів справи про адміністративне праворушення її не долучав.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС Україн при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 77, 205, 241-246, 250, 251, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 19, 62 Конституції України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Захарчук Наталі Володимирівни до інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Рівненській області лейтенантом поліції Жигалюка Данила Олександровича, Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволити повністю.

Скасувати постанову серії ЕНА № 5857373 від 03 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн., винесену інспектором 2 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Рівненській області лейтенантом поліції Жигалюком Данилом Олександровичем.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач - Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м. Рівне, вул. С. Бандери, 14А, .

Суддя Кучина Н. Г.