Справа № 521/19261/25
Суддя: Сегеда О. М.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2-а/521/239/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Жулего М.І., за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі- ІНФОРМАЦІЯ_3 ), посилаючись на те, що 10 червня 2025року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_2 відносно нього, як директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібний Дім Одеса» (далі-ТОВ «Хлібний Дім Одеса») була винесена постанова №11069по справі про адміністративне правопорушення від 10 червня 2025року про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000,00 грн., а саме за те, що ним було допущено порушення вимог п.9 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, а саме неподання на вимогу ТЦК та СП відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональний військовий облік яких вони ведуть в умовах особливого стану.

Зазначив, що про те, що тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_2 відносно нього, як директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібний Дім Одеса» була винесена постанова №11069 по справі про адміністративне правопорушення від 10 червня 2025року про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП він дізнався тільки 21 жовтня 2025 року, коли Хаджибейським відділом виконавчої служби було відкрите виконавче провадження та арештовані його кошти. При цьому на момент стягнення, сума штрафу вже становила не 34000,00 грн., а 68000,00 грн., в результаті подвоєння суми боргу за несвоєчасну сплату.

Стверджував, що ніякого розгляду справи перед винесенням зазначеної постанови не було, про її існування його жодним чином не повідомляли.

Крім того, з тексту вказаної постанови не зрозуміло де і коли розглядалась справ апро притягнення його до адміністративної відповідальності.

При цьому, ні на адресу підприємства, ні на його адресу проживання, не надходило жодних повідомлень та викликів.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд визнати противоправною та скасувати постанову тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_2 №11069по справі про адміністративне правопорушення від 10 червня 2025року винесену стосовно нього, ОСОБА_1 за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року по справі було відкрито провадження, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 15-16).

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі Раніше надав додаткові пояснення до позовної заяви (а.с.25).

Представник відповідача, діючий за довіреністю від 09 квітня 2025 року в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст.124 КАС України (а.с.18,21,22).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши подані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10 червня 2025року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_2 була винесена постанова №11069по справі про адміністративне правопорушення від 10 червня 2025року про притягнення позивача,як директора ТОВ «Хлібний Дім Одеса» до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000,00 грн. за те, що ним було допущено порушення вимог п.9 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, а саме неподання на вимогу ТЦК та СП відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональний військовий облік яких вони ведуть в умовах особливого стану (а.с.13а).

Отже, такі дії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 кваліфіковані як неподання на вимогу ТЦК та СП відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональний військовий облік яких вони ведуть в умовах особливого стану.

21 жовтня 2025 року постановою головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Цурканом І.І. на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_4 №11069 від 10 червня 2025 року було відкрито виконавче провадження ВП №79413819 щодо стягнення з ТОВ «Хлібний Дім Одеса» в особі директора ОСОБА_1 штраф у розмірі 68000,00 грн. (а.с.8-9).

Постановою головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Цурканом І.І. від 21 жовтня 2025 року ВП №79413819 було накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/ електронних гаманцях, що належать ТОВ «Хлібний Дім Одеса» в особі директора ОСОБА_1 (а.с.10-11).

Встановлено, що ТОВ «Хлібний Дім Одеса» (вул. Космонавтів,38/1,каб.1, м. Одеса, 65078, ) є юридичною особою та діє на підставі Статуту.

Позивач ОСОБА_1 працює у ТОВ «Хлібний Дім Одеса» на посаді директора.

Встановлено, що наказом директора ТОВ «Хлібний Дім Одеса» №45/к від 22 вересня 2025 року на начальника відділу кадрів ОСОБА_3 з 01 жовтня 2025 року були покладені обов`язки з ведення військового обліку в ТОВ «Хлібний Дім Одеса» (а.с.35).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 23 травня 2025 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.

За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративна відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Тобто, диспозиція ст. 210-1 КУпАП є бланкетною та відсилає до спеціального законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.9 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, а саме неподання на вимогу ТЦК та СП відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональний військовий облік яких вони ведуть в умовах особливого стану

Відповідно до п.9 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» органи виконавчої влади, інші державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності зобов`язані подати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України на їх вимогу відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік яких вони здійснюють.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оборону України» посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності: забезпечують ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сприяють їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово-патріотичного виховання.

Відповідно до абз.13 ч.1ст.21Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підприємства,установи іорганізації зобов`язані вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що порушення ведення військового обліку полягає у недотриманні вимог Порядку № 1487 від 30 грудня 2022року.

Пункт 34 Порядку № 1487 вимагає, що з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють: перевірку у громадян України під час прийняття на роботу (навчання) наявності військово-облікового документа.

Суть інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення полягає у неподанні ним на вимогу ТЦК та СП відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональний військовий облік яких вони ведуть в умовах особливого стану.

За твердженням позивача, ні яких перевірок на підприємстві посадові особи відповідача не проводили, ні яких вимог щодо надання відомостей призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональний військовий облік яких вони ведуть в умовах особливого стану не вимогали.

При цьому всі заходи, визначені п. 34 Порядку № 1487 виконувались, були внесені зміни до списків персонального військового обліку та станом на 10 червня 2025 року за ТОВ «Хлібний Дім Одеса» не було заброньовано жодного працівника.

Всупереч вимогам ч.2 ст.77КАС України відповідач ненадав доказів, що на час проведення перевірки ТОВ «Хлібний Дім Одеса», зокрема ОСОБА_1 або інші відповідальні особи допустили порушення правил ведення персонального військового обліку призовників та військовозобов`язаних.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1КУпАП, не доведена, оскільки зазначені в оскаржуваній постанові твердження про те, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог п.9 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Відповідно до статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дотримуючись презумпції невинуватості, суд доходить висновку про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Ураховуючи наведене, суд вважає необхідним відповідно до приписів п. 3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується відповдною платіжною інструкцією.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №543/775/17 (провадження № 11-1287апп18) встановлено, що в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст. 287, 288 КУпАП, як в інших справах, які розглядаються судом у порядку адміністративного позовного провадження, слід застосувати ст.ст. 2-5 Закону України «Про судовий збір», як і пільг за подання позовної заяви у цих правовідносинах не передбачають. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення, він складає за подання такої позовної заяви 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 605,60 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на положення статей 132,139 КАС України, з урахуванням сплати позивачем судового збору за подання даного позову до суду та задоволення позовних вимог позивача, на користь останнього підлягають відшкодуванню понесені ним витрати по сплаті судового збору, у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення.

Судовий збір по справі складає 1211,20 грн., які повністю сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с.12).

Керуючись ст. ст. 2, 5 - 9, 72 - 77, 90, 210-1, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_4 за №11069 від 10 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Одеса, Одеської області, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 - 1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 21 листопада 2025 року.

Суддя: О.М. Сегеда