Справа № 484/4215/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 484/4215/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Вялової Ірини Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 серпня 2025 року, прийняте у складі суду судді Максютенко О.А. в місті Первомайськ, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, в якому позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 5071091 від 25.06.2025 року в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 серпня 2025 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова не містить жодних посилань на будь-які докази, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано, що при винесенні постанови не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях були ознаки правопорушення передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, при цьому постанова не містить належних доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Представник відповідача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5071091 від 25.06.2025 року, винесеної інспектором СРПП Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ст. лейтинантом поліції Чащиним І.В, 25.06.2025 року о 22:43 год. за адресою м. Первомайськ, вул. Донецькій, позивач керував транспортним засобом Mersedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1.А ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст.126 КУпАП.

Не погоджуючись із правомірністю зазначеної постанови серії ЕНА № 5071091 від 25.06.2025 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, винесеною компетентною службовою особою в межах своїх повноважень, а посилання представника позивача на той факт, що відсутні докази керування позивачем транспортним засобом, спростовується відеозаписом фіксування подій від 25.06.2025 року.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 та 2 статті 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Положеннями ст. 245 КУпАП зазначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 72 КАС України).

При цьому, нормами ч. 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Проте, вищевказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведене в п. 27 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функції водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року (справа №404/4467/16-а) зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції послався на постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5071091 від 25.06.2025 року та відеозапис від 25.06.2025.

Вказані докази колегія суддів не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, виходячи із наступного.

Відповідно до постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5071091 від 25.06.2025 року, позивач керував транспортним засобом Mersedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1.А ПДР України.

Водночас, досліджений апеляційним судом відеозапис обставин події від 25.06.2025 свідчить про наступне.

Колегією суддів встановлено, що працівники поліції не зупиняли ОСОБА_1 під час здійснення ним безпосереднього керування транспортного засобу, як того вимагають положення ч. 4 ст. 126 КУпАП. Натомість, під час здійснення патрулювання, працівники поліції помітили автомобіль марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснив зупинку на краю проїзної частини з увімкненими аварійними світловими сигналами. Під час первинного огляду транспортного засобу, працівники поліції нікого не знайшли на місці водія, натомість помітили на задньому сидінні транспортного засобу особу, яку згодом було ідентифіковано як ОСОБА_1 . Після того, як на вимогу працівників поліції останній вийшов із транспортного засобу, під час візуального огляду працівниками поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння.

Надалі, поліцейськими було запропоновано останньому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, але ОСОБА_1 відмовився від проходження даного огляду, обґрунтовуючи це тим, що він взагалі не керував транспортним засобом, не був водієм на момент події та навіть не знаходився на місці водія під час того, як його знайшли в транспортному засобі.

Зі слів ОСОБА_1 , керування транспортним засобом здійснювала інша особа, яка приходиться йому товаришем. Одразу після того, як невстановлена особа, яка безпосередньо виконувала функції водія на момент події та здійснювала керування транспортним засобом, помітила працівників поліції, які в той момент рухалися їм назустріч, невстановлена особа здійснила зупинку на краю проїзної частини, ввімкнула аварійні світлові сигнали та зникла з місця події, залишивши ОСОБА_1 одного в транспортному засобі.

Надалі працівники поліції почали оформлювати оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5071091, ігноруючи доводи та пояснення ОСОБА_1 , який категорично заперечував його причетність до керування транспортного засобу на момент події та притягнення його до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, відеозаписом не підтверджено факт керування позивачем транспортним засобом, чим спростовуються висновки суду першої інстанції у цій частині.

При цьому, саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а та від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

З приводу наданого відповідачем рапорту працівника поліції, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення інспектори патрульної поліції діють як службові особи, тому свідчення зазначених осіб самі по собі не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки такі особи є представниками суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі №524/4668/17, від 20 травня 2020 року у справі №524/5741/16-а.

За вказаних обставин, матеріали справи не містять доказів, з яких можна було б встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Цим обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав та дійшов необґрунтованого висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин, оскільки відповідачем не було надано до суду жодних належних доказів вчинення позивачем адміністративних правопорушень, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі наведеного у сукупності, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, неправильно застосуванні норми матеріального права, при цьому висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень частини 1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, як встановлено судом, під час подання адміністративного позову до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн. За подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 908,40 грн. Таким чином, загальний розмір судових витрат у вигляді судового збору, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі складає 1514,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 249, 286, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Вялової Ірини Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 серпня 2025 року задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 серпня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, про скасування постанови про адміністративне правопорушення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5071091 від 25.06.2025 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Захисників Миколаєва, 5, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1514,00 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко