Справа № 560/3766/19
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3766/19 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

24 листопада 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на окрему ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію із збільшенням її розміру на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

До суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління щодо нездійснення перерахунку та виплати його пенсії з урахуванням положень ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням розміру пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, починаючи з 01.09.2019, в редакції, чинній до 01.10.2017 а саме без застосування ч.2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (двоскладової формули при її обчисленні), з врахуванням фактичного середньомісячного заробітку для обчислення пенсії та фактичного страхового стажу ОСОБА_1 станом на 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 та з врахуванням ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.09.2025 заяву позивача - задоволено частково.

Прийнято Окрему ухвалу, якою вказано на порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, яка діяла до 03 жовтня 2017, попри висновки, зроблені судом у рішенні від 24 січня 2020.

Скерувано Окрему ухвалу до Пенсійного фонду України для вирішення питання притягнення винних посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до відповідальності та вжиття заходів з метою недопущення подальшого порушення пенсійних прав громадянина України.

Направлено Окрему ухвалу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області для усунення порушень вимог закону та зобов`язати інформувати суд про усунення порушень протягом 30 календарних днів з дня прийняття Окремої ухвали.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.102025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 18.11.2025.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені вимоги ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, яка діяла до 03 жовтня 2017, попри висновки, зроблені судом у рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з ч.2 ст.372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Як передбачено ч.1 ст.383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Зазначені у ст.383 КАС України правові норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Так, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію із збільшенням її розміру на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції станом на дату призначення пенсії 03.12.2010 року, яка діяла до 01.10.2017 року) право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, переглядаючи справу №300/3435/21 в касаційному порядку, у постанові від 25 червня 2024 року відступила від висновків, викладених в раніше ухвалених постановах Верховного Суду, зокрема від 23 жовтня 2019 року у справі №809/627/18, від 29 серпня 2022 року у справі №300/1390/19, від 6 вересня 2023 року у справі №300/2091/21, від 10 січня 2024 року у справі №300/168/21 та інших, у яких викладено правовий висновок про поширення пункту 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ в редакції змін, внесених Законом №2148-VIII на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, та відповідно про те, що згідно із пунктом 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ (у редакції, що діяла на час її реалізації за заявою пенсіонера) умовою призначення надбавки за понаднормативний стаж є призначення пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону №1058-IV, а пенсіонери, щодо яких не дотримано цієї умови, не мають права на отримання надбавки за понаднормовий стаж, з огляду на те, що поширення на таких пенсіонерів нових правил виплати надбавки за понаднормативний стаж залежно від призначення пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону № 1058-IV, запроваджених у зв`язку із внесенням до цієї норми змін Законом № 2148-VIII, свідчило б про звуження змісту та обсягу існуючих прав таких осіб, що в силу статті 22 Конституції України, є неприпустимим.

У зазначеній постанові від 25 червня 2024 року у справі №300/3435/21 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформував такі правові висновки:

(1) держава гарантувала зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС особливі норми та умови пенсійного забезпечення як компенсацію особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, тому за особами, які набули право на призначення пенсії з урахуванням спеціального Закону № 796-XII, редакцією пункту 2 статі 56 якого було визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, таке право зберігається й у разі зміни нормативно-правового регулювання цих правовідносин.

У разі зміни правового регулювання набуті такими особами права на пільги, компенсації і гарантії повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації або шляхом запровадження рівноцінних чи більш сприятливих умов соціального захисту.

(2) до осіб, яким на час призначення пенсії з урахуванням Закону № 796-XII її розрахунок мав здійснюватися згідно із пунктом 2 статті 56 Закону № 796-XII за кожний повний рік роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на один процент заробітку за рік, вказана норма повинна застосуватися у тій редакції, яка діяла на час призначення пенсії (окрім випадку покращення становища особи). Розповсюдження на таких осіб нових правил виплати надбавки за понаднормовий стаж в залежності від призначення пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону №1058-IV, запроваджених у зв`язку із внесенням до цієї норми змін Законом № 2148-VIII, свідчило б про звуження змісту та обсягу існуючих прав таких осіб, що в силу статті 22 Конституції України, є неприпустимим.

Отже, рішенням суду у справі №560/3766/19 фактично визнано за позивачем право на перерахунок пенсії за віком відповідно до частини другої статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІ в редакції, що була чинною до 11 жовтня 2017 року, без застосування двоскладової формули).

Як вбачається з пояснень пенсійного органу, при наступному перерахунку пенсії позивача ним знову було застосовано двоскладову формулу перерахунку, чому суд вже раніше надавав правову оцінку.

Так, у рішенні зазначається, що "суд оцінює критично доводи відповідача про неможливість застосування до позивача ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у попередній редакції з посиланням на умову, яка пов`язується з призначенням особі пенсії на умовах частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (так звана двоскладова формула). Суд звертає увагу на те, що пенсія позивачу була призначена до внесення до закону змін, які передбачили цю умову (тобто до 03.10.2017 року), відтак попередня редакція цієї статті передбачала пільгове обчислення понаднормативного стажу без умови призначення пенсії саме на підставі ч. 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зазначені зміни (після 03.10.2017 року) стосуються лише тих пенсій, які були призначені вперше та виключно після внесення цих змін. Тому, оскільки пенсія позивачу не призначається вперше, а підлягала перерахунку, на нього не поширюється вказана умова".

Натомість, відповідач при перерахунку пенсії застосував вказаний механізм перерахунку, що призвело не до очікуваного підвищення пенсії, а до зменшення її розміру.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем порушені вимоги ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, яка діяла до 03 жовтня 2017, попри висновки, зроблені судом у рішенні. Зазначене дає підстави для прийняття стосовно відповідача Окремої ухвали.

Щодо посилання апелянта на відсутність будь-яких обов`язків у перерахунку пенсії позивачу як працюючому пенсіонеру, чи зміні доплати як особі, що постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з прив`язкою до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.01.2020 року у справі №560/3766/19, яке набрало законної сили 30.03.2020 року згідно ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду, яким нібито не покладено на органи пенсійного фонду будь-яких обов`язків, то слід зазначити, що такий обов`язок покладено законодавством України, а саме до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції станом на дату призначення пенсії 03.12.2010 року, яка діяла до 01.10.2017 року), ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо протиправності ухвали суду першої інстанції, відповідач наводить лише перелік дій вчинених на виконання рішення та проведені перерахунки, в тому числі з урахуванням двоскладової формули.

Апелянт також не наводить належного обгрунтування щодо обчислення розміру пенсії позивача із застосуванням "двоскладової формули" розрахунку, передбаченої частиною частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частин першої, шостої статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

В свою чергу, статтею 249 КАС України передбачено постановлення окремих ухвал при виявленні під час розгляду справи порушення закону.

Таким чином, суд з урахуванням приписів статті 249 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для постановлення окремої ухвали і направлення її для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону ухвала Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а окрему ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.