Справа № 320/36376/24
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Файдюка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа: ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 у якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкту будівництва "Будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку на АДРЕСА_1 " №350 від 11.07.2022, реєстраційний номер ЄДЕССБ МU01:9849-3083-0273-8696;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради від 11.07.2022 № 350 про затвердження містобудівних умов та обмеження для проектування об`єкту будівництва "Будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку на АДРЕСА_1 ".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач як уповноважений орган містобудування та архітектури при видачі спірних містобудівних умов допустив порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, зокрема в частині порушення висотності та щільності забудови, виду будівництва, а тому, як і спірні містобудівні умови, так і наказ про їх затвердження є незаконними, такими, що порушують права власників суміжних земельних ділянок, зокрема позивача, у зв?язку з чим вони підлягають.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником житлового будинку (до складу якого входять також господарські будівлі та споруди) та земельної ділянки кадастровий номер № :88:077:0023 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується державним актом на право власності від 03.03.2007 КВ № 137053.

Позивачу стало відомо, що на суміжній земельній ділянці із кадастровим номером :88:077:0024 за адресою: АДРЕСА_1 , на якій вже розташований об?єкт нерухомого майна - житловий будинок площею 127.8 кв.м. планується нове будівництво житлового будинку.

Позивача звернувся до Державної інспекції архітектури та містобудування України (далі - ДІАМ) про надання інформації щодо видачі документів дозвільного характеру на об?єкти будівництва на земельній ділянці із кадастровим номером :88:077:0024 за адресою: АДРЕСА_1 .

31.05.2024 отримав відповідь від ДІАМ 2917/05/18-24 де останній повідомляє, що шляхом перевірки відомостей, які містяться в Реєстрі будівельної діяльності та його архівній складовій частині, за параметрами пошуку, вказаними в запиті, інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, станом на дату надання відповіді не виявлено.

Також, представником позивача було направлено на адресу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради адвокатський запит про надання документів інформації щодо видачі вихідних даних на земельну ділянку :88:077:0024 30.05.2024 на електронну адресу адвокатського об?єднання надійшла відповідь Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради № 055-5198 від 29.05.2024, якою повідомлено, що згідно з електронною базою даних документообігу Департаменту, даними інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності «Містобудівний кадастр м. Києва» та даними Реєстру будівельної діяльності замовнику будівництва ОСОБА_3 , надано містобудівні умови та обмеження для проектування об?єкта будівництва «Будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку на АДРЕСА_1», затверджені наказом Департаменту від 11.07.2022 № 350, реєстраційний номер ЄДЕССБ МU01:9849-3083-0273-8696.

Також, позивач звернувся до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради про надання належним чином засвідчених копій документів, які подавались замовником будівництва для отримання вказаних вище МБУО та отримання викопіювання з Детального плану території в межах вул. Академіка Туполєва, Естонської, Невської, пров. Невського, вул. Гончарова, Балаклієвської, Щербакова, просп. Перемоги у Шевченківському районі м. Києва, що затверджений рішенням Київської міської ради від 23.07.2015 № 826/1690 та розділ «Функціональне зонування території детального планування» на територію зазначену у вказаних містобудівних умовах.

Так, 26.07.2024 отримано лист № 055-7077 Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради відповідно до якого повідомлено позивача, що згідно з даними електронної бази документообігу Департаменту, даними Міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності «Містобудівний кадастр м. Києва» та Реєстру будівельної діяльності, зареєстровано заяву ОСОБА_3 , яка надійшла через Центр надання адміністративних послуг м. Києва (адміністративна справа від 21.02.2022 № 68007-03-16) (вх. № 2523/0/7-1-22 від 22.02.2022) щодо надання містобудівних умов та обмежень для проектування об?єкта будівництва садибного (індивідуального) житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :88:077:0024).

За результатом розгляду даної заяви Департамент надав замовнику будівництва ОСОБА_3 містобудівні умови та обмеження для проектування об?єкта будівництва садибного (індивідуального) житлового будинку на АДРЕСА_1 , затверджене наказом Департаменту від 11.07.2022 № 350, реєстраційний номер електронної системи MU01:9849-3083- 0273-8696.

Вважаючи вказані містобудівні умови та обмеження, а також наказ про затвердження містобудівних умов та обмеження для проектування об`єкту будівництва такими, що прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач як суб`єкти владних повноважень не довів суду правомірність виданих містобудівних умови та обмежень для проектування об`єкту будівництва "Будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку на АДРЕСА_1 " №350 від 11.07.2022, реєстраційний номер ЄДЕССБ МU01:9849-3083-0273-8696.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові відносини, що виникли між учасниками спору, регулюються Конституцією України та Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011 (надалі - Закон №3038).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, а також їх посадові особи, зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 1 статті 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 №687-XIV (надалі - Закон №687) визначає, що об`єктами архітектурної діяльності є будинки і споруди різного функціонального призначення - житлового, комунального, промислового тощо, їх комплекси, об`єкти благоустрою, ландшафтної та садово-паркової архітектури, твори монументального мистецтва, а також території або їх частини в межах адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів.

Стаття 4 Закону №687 визначає, що для створення об`єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає:

· підготовку містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки у визначених законодавством випадках;

· здійснення за потреби передпроектних робіт та заходів з охорони нововиявлених під час будівництва або зміни об`єктів містобудування, що мають культурну, історичну, наукову цінність;

· пошук архітектурного рішення, розроблення, погодження та затвердження проекту у визначених законом випадках;

· виготовлення робочої документації та, у разі її виконання іншими виконавцями, здійснення авторського нагляду;

· здійснення будівництва (нового будівництва, реконструкції, ремонту, реставрації), знесення об`єкта, проведення технічного та авторського нагляду;

· введення збудованого об`єкта в експлуатацію.

Пункт 8 ч. 1 ст. 1 Закону №3038 визначає містобудівні умови та обмеження як документ, у якому фіксуються планувальні та архітектурні вимоги до проектування і спорудження об`єкта: поверховість, щільність забудови, відступи від меж ділянки та червоних ліній, озеленення, благоустрій та інші вимоги відповідно до законодавства та містобудівної документації.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 26 Закону №3038, проектування та будівництво починається після отримання замовником або проектувальником вихідних даних. Частина 1 статті 29 Закону №3038 визначає, що однією з основних складових вихідних даних є містобудівні умови та обмеження.

Частини 2 і 3 ст. 29 Закону №3038 встановлюють, що фізична або юридична особа, яка звернулася до виконавчого органу місцевої ради із заявою про намір забудови земельної ділянки, яка перебуває у її власності або користуванні, зобов`язана отримати містобудівні умови та обмеження для проектування.

Частина 5 ст. 29 Закону №3038 передбачає, що містобудівні умови та обмеження мають містити: 1) назву об`єкта; 2) дані про замовника; 3) відповідність функціонального призначення ділянки містобудівній документації; 4) граничну висоту будинків; 5) максимально допустимий відсоток забудови; 6) максимально допустиму щільність населення; 7) мінімальні відстані до існуючої забудови, червоних ліній, ліній регулювання забудови; 8) планувальні обмеження; 9) охоронні зони інженерних мереж. Цей перелік є вичерпним.

Частина 3 ст. 29 Закону №3038 встановлює, що МУО надаються на підставі місцевої містобудівної документації за заявою замовника та за умови подання: 1) документа, що підтверджує право на земельну ділянку; 2) документа на нерухомість або згоди власника (у разі реконструкції); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.

До заяви замовник додає також містобудівний розрахунок, який у довільній формі відображає інвестиційні наміри та основні параметри об`єкта майбутнього будівництва.

Цей перелік документів також є вичерпним.

Частина 4 ст. 29 Закону №3038 передбачає три підстави для відмови у видачі МУО:

1. неподання необхідних документів;

2. недостовірні відомості у документах щодо прав на землю або нерухомість;

3. невідповідність намірів забудови містобудівній документації місцевого рівня.

Частина 8 ст. 29 Закону №3038 визначає, що дія МУО припиняється у разі відкликання за заявою замовника або скасування рішенням адміністративного суду. У разі судового скасування посадові особи органу архітектури несуть відповідальність згідно із законом.

Таким чином, МУО видаються виключно на підставі місцевої містобудівної документації та за наявності повного пакету документів. Підставою для відмови є зокрема невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації. Невідповідність намірів означає, що запланований об`єкт не узгоджується із затвердженими графічними та текстовими матеріалами місцевої документації, які регулюють забудову території.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №803/1231/17, від 14.08.2018 у справі №823/5265/15, від 07.02.2019 у справі №803/952/17 та від 21.03.2023 у справі №460/9602/20.

Матеріали справи свідчать, що відповідач видав містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта «Будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку на АДРЕСА_1», реєстраційний номер 350 від 11.07.2022, ЄДЕССБ MU01:9849-3083-0273-8696.

У пункті 1 розділу «Містобудівні умови та обмеження» визначено граничну висоту об`єкта - 15 м, що встановлено відповідно до намірів замовника, а остаточна висота має визначатися проектною документацією згідно з вимогами ДБН.

Проте встановлення граничної висотності 15 м само по собі суперечить ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», ДБН В.1.1-7:2016 щодо пожежної безпеки, оскільки об`єкт планується в умовах щільної існуючої забудови та порушує права власників сусідніх будинків, у тому числі позивача.

Гранично допустима висота будівлі - це вертикальна відстань від проектної позначки землі до найвищої точки даху або коника.

Пункт 6.1.20 ДБН Б.2.2-12:2019 вимагає забезпечення інсоляції та захисту території від несприятливих умов, а також дотримання нормативних відстаней відповідно до розрахунків освітленості та протипожежних вимог.

Пункт 6.1.21 ДБН встановлює мінімальні відстані між житловими будинками: не менше 15 м - для 2- 3 поверхів, та 20 м - для 4-поверхових і вищих будинків.

Пункт 6.1.24 ДБН визначає, що внутрішньоквартальні простори мають забезпечувати не менше 15 м відстані між 2- 4 поверховими будинками та 20 м - між будинками більшої поверховості.

Ці норми є обов`язковими для всіх органів влади та суб`єктів містобудівної діяльності.

Закон №1704 регулює порядок розроблення та застосування ДБН і визначає їх обов`язковість, підкреслюючи, що будівельні норми встановлюють обов`язкові технічні вимоги до об`єктів будівництва.

Отже, вимоги ДБН Б.2.2-12:2019 мають бути дотримані при видачі МУО та під час проектування.

Матеріали справи містять викопіювання з детального плану території та топографічну зйомку, з яких видно, що відстані до існуючих будинків місцями менші ніж 10 м, а в окремих ділянках близько 5 м.

Тому розміщення об`єкта висотою 15 м (фактично понад 3 поверхи) суперечить п. 6.1.20, 6.1.21, 6.1.24 ДБН і вимогам щодо інсоляції.

Пункт 15.2 ДБН встановлює вимоги до протипожежних відстаней, які залежать від ступеня вогнестійкості будівель і становлять від 6 до 18 м.

З урахуванням допустимого відсотка забудови 50%, зазначеного у МУО, об`єкт порушує вимоги п. 15.2 ДБН щодо протипожежних відстаней до сусідніх споруд, включно з будівлями позивача.

Пункт 7 ч. 5 ст. 29 Закону №3038 зобов`язує зазначати в МУО мінімальні відстані від проектованого об`єкта до існуючих будинків та споруд. Однак у спірних МУО такі дані відсутні, що суперечить закону та ДБН.

Стаття 5 Закону «Про основи містобудування» вимагає врахування законних інтересів власників та користувачів сусідніх земельних ділянок під час будь-якої містобудівної діяльності.

Незважаючи на це, МУО, видані наказом Департаменту від 11.07.2022 №350, не врахували та порушили права власників суміжних ділянок, включно з позивачем.

Суд також звертає увагу на порушення, допущені під час визначення виду будівництва.

Із змісту спірних містобудівних умов, зокрема пункту 1 розділу «Загальні дані», випливає, що запланований об`єкт позначено як «нове будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку на АДРЕСА_1».

Пункт 1 частини 1 статті 1 Закону №3038 надає законодавче визначення терміна «будівництво», під яким розуміється нове будівництво, реконструкція, реставрація та капітальний ремонт об`єкта будівництва.

У ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» наведено визначення понять «нове будівництво», «реконструкція», «реставрація» та «капітальний ремонт» об`єктів будівництва.

Відповідно до пункту 3.11 ДБН А.2.2-3:2014, нове будівництво означає спорудження будівель і споруд та їх комплексів, яке здійснюється для створення нових об`єктів виробничого або невиробничого призначення.

Пункт 3.11 цього ж ДБН також підкреслює, що нове будівництво включає спорудження будинків, будівель, споруд і їх комплексів, а також лінійних інженерно-транспортних об`єктів, у тому числі добудову об`єктів незавершеного будівництва, які були зупинені.

Пункт 3.21 ДБН А.2.2-3:2014 визначає реконструкцію як перебудову вже введеного в експлуатацію об`єкта будівництва, що супроводжується зміною його геометричних параметрів і/або функціонального призначення, що призводить до зміни основних техніко-економічних показників (потужності, обсягів виробництва тощо), та спрямована на покращення умов експлуатації, підвищення технічного рівня та якості послуг.

Реконструкція передбачає повне або часткове збереження несучих та огороджувальних конструкцій будівлі та тимчасове призупинення її експлуатації повністю або частково (якщо частини є автономними) на час проведення робіт.

Отже, оскільки на земельній ділянці з кадастровим номером :88:077:0024, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , уже існує об`єкт нерухомості - житловий будинок площею 127,8 мІ, про що прямо вказано у спірних містобудівних умовах та обмеженнях, у межах плями забудови такого будинку можливі виключно роботи з реконструкції вже наявної та введеної в експлуатацію будівлі. Застосування ж визначення «нове будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку…» суперечить вимогам п. 3.11 та 3.21 ДБН А.2.2-3:2014.

Порушення, допущені відповідачем під час видачі містобудівних умов та обмежень, зачіпають встановлений законодавством порядок забезпечення збалансованого розвитку територій, що, у свою чергу, спричиняє виникнення ситуації самочинного будівництва. Це і стало підставою для звернення позивача до адміністративного суду з вимогою скасувати відповідні МУО.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувані містобудівні умови та обмеження видані з істотними порушеннями чинного законодавства, що є підставою для їх скасування в судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд вбачає наявність правових підстав для скасування оскаржуваних містобудівних умов та обмежень.

Щодо позовних вимог у частині визнання протиправним та скасування наказу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради від 11.07.2022 №350 про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта «Будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку на АДРЕСА_1», суд вважає їх обґрунтованими, оскільки цей наказ є похідним від МУО №350 від 11.07.2022, ЄДЕССБ MU01:9849-3083-0273-8696, що підлягають скасуванню.

Щодо тверджень апелянта про те, що права позивача не порушено, суд зазначає наступне.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право оскаржувати в суді рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України №9-зп від 25.12.1997 роз`яснено, що частина 1 статті 55 Конституції України закріплює загальне право кожного звернутися до суду, якщо його права порушено або створюються перешкоди для їх реалізації. Відсутність окремої спеціальної норми не може бути підставою для відмови в судовому захисті.

Відмова суду в прийнятті заяв чи скарг, що відповідають вимогам закону, є обмеженням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Таким чином, стаття 55 Конституції України гарантує одну з ключових гарантій захисту прав і свобод.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є своєчасний, справедливий і неупереджений розгляд публічно-правових спорів з метою ефективного захисту прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Частина 1 статті 5 КАС України закріплює, що кожен має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що його права чи інтереси порушено рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

За частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи лише в межах заявлених позовних вимог. Частина 3 цієї статті встановлює, що особа, яка звертається до суду, самостійно визначає свої вимоги та спосіб захисту.

Отже, саме позивач визначає, у чому полягає порушення його прав та що він просить суд захистити.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує підстави звернення тим, що є власником будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :88:077:0023, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та що будинок, зведений ОСОБА_2 у порушення містобудівних норм щодо висотності та щільності забудови, безпосередньо порушує його права.

У постанові Верховного Суду від 23.12.2021 у справі №370/2759/18 визначено, що публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в адміністративному суді, - це спір, у якому одна зі сторін здійснює публічно-владні функції, а рішення у спорі спрямоване на захист прав або інтересів особи в межах публічно-правових відносин.

У постанові ВС від 02.11.2021 у справі №420/2719/20 підтверджено, що спори щодо оскарження містобудівних умов та обмежень належать до адміністративної юрисдикції, оскільки відповідач є суб`єктом влади, діє у сфері публічного адміністрування, а спірні відносини регулюються адміністративним законодавством. Також зазначено, що такі спори можуть стосуватися й екологічних прав.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.07.2022 у справі №420/12710/20.

Питання про те, чи має право особа оскаржувати МУО, які їй не адресовані, розглянуто Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 у справі №826/12131/17. Суд підкреслив, що видача МУО впливає на інтереси всієї територіальної громади та може порушувати інтереси мешканців прилеглих територій.

Стаття 13 Конституції України встановлює, що власність не може використовуватися на шкоду людині й суспільству, а стаття 41 підкреслює, що власність не повинна завдавати шкоди правам та інтересам інших осіб.

Отже, у сфері будівництва власник зобов`язаний поважати інтереси суспільства та сусідів, а суб`єкти містобудівної діяльності мають дотримуватися будівельних норм, законів та містобудівної документації, створюючи об`єкти, безпечні для життя і здоров`я людей.

Порушення містобудівних вимог здатне завдати шкоди невизначеному колу осіб, обмежити умови для відпочинку, спорту, дитячих ігор, погіршити можливості паркування та підвищити ризик ДТП, що негативно впливає на життя та здоров`я мешканців.

Колегія суддів у постанові від 18.05.2022 наголосила, що під час оцінки дотримання прав осіб у сфері благоустрою та забудови суди повинні застосовувати широке тлумачення поняття «охоронюваний інтерес», що охоплює право на безпечне довкілля та комфортні умови проживання.

На думку суду, хоча МУО є актом індивідуальної дії, їх вплив поширюється і на осіб, які володіють суміжними земельними ділянками.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №826/4181/17.

Таким чином, беручи до уваги зазначене правове регулювання та практику Верховного Суду щодо можливості оскарження МУО суміжними землекористувачами, суд вважає доводи відповідача необґрунтованими.

Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають значення для правильного вирішення справи.

За частинами 1 і 2 статті 77 КАС України, кожна сторона доводить ті обставини, на які посилається, а в справах про оскарження рішень суб`єктів владних повноважень саме відповідач має довести правомірність свого рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач як орган влади не довів законність виданих містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта «Будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку на АДРЕСА_1» №350 від 11.07.2022, ЄДЕССБ MU01:9849-3083-0273-8696.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду. У цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

В.В. Файдюк