Справа № 162/1118/25
Суддя: Цибень О. В.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 162/1118/25
Провадження № 2-а/162/155/2025
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

20 листопада 2025 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судового засідання Будько І.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Від представника позивача адвоката Пасевича О.П. через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС 07.11.2025 надійшов вказаний позов.

Вимоги обгрунтовані тим, щo постановою серії ВН №352 від 16.09.2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень за не завершення проходження медичного огляду військово-лікарською комісією у встановлений строк. Зазначає, що ОСОБА_1 розпочав медичний огляд 23.07.2024 та закінчив його 04.09.2024 через направлення на дообстеження на 03.09.2024 по електронній черзі та попередньому записі до лікарів у зв`язку з наявністю тяжких захворювань. Отже позивач від незалежних від нього обставин пройшов медичний огляд поза межами визначених законодавством строків, що виключає в його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. В оскаржуваній постанові не зазначені жодні докази і відповідні висновки їх дослідження, а також номер рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про направлення ОСОБА_1 на медичний огляд та хто його виписав. По цей день позивачу не видано військово-обліковий документ. Як вбачається з оскаржуваної постанови, розгляд справи відбувався за відсутності ОСОБА_1 , про час та місце розгляду справи його не повідомляли. На підставі вказаного просить скасувати оскаржувану постанову, закрити провадження по справі та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 10.11.2025 позивачу поновлено строк для оскарження постанови, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами. Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника відповідача 17.11.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог з таких підстав. Відповідно до рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.07.2024 позивача було направлено на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я. Також ОСОБА_1 не мав військово-облікового документа, у зв`язку з чим у приміщенні ТЦК та СП подав заяву про його отримання, однак без проходження ВЛК військовозобов`язаному не може видаватись військово-обліковий документ. Оскільки ОСОБА_1 не повернувся з медичного огляду протягом 14 днів та з метою фіксації адміністративного правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП 14.08.2024 за особистої присутності останнього складено протокол серії ВН №352/352, другий примірник якого ОСОБА_1 отримав, відтак достовірно знав про дату, час та місце розгляду справи щодо нього. На підставі викладеного постанова ВН №352 від 16.09.2024 є правомірною та не підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 14.08.2024 стосовно ОСОБА_1 складено протокол серії ВН №352/352, відповідно до якого останній 22.07.2024 згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 для визначення придатності до військової служби та отримання дійство-облікового документа був направлений на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією, станом на 14.08.2024 ОСОБА_1 медичний огляд не завершив, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме п.2.8.6 Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ, п.3 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» під час дії особливого періоду. У протоколі містяться письмові пояснення ОСОБА_1 та підпис про отримання його другого примірника 14.08.2024. Також у вказаному протоколі зазначено дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , про що останній ознайомлений під підпис.

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 16.09.2024 винесено відповідну постанову серії ВН №352, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ст. 118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд зазначає, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, у п.45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

За висновком ЄСПЛ, викладеним в його рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України», право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2019 року по справі №9901/82/19.

Верховний Суд у постанові від 22.12.2022 у справі №360/4485/19 сформував правовий висновок, про те, що «поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами».

Тобто, поважними причинами пропуску строку для вчинення певної процесуальної дії можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Частиною 1 ст.120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Із доданих до відзиву матеріалів встановлено, що 14.08.2024 складено протокол серії ВН №352/352 стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у його присутності. Також у вказаному протоколі зазначено дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , про що останній ознайомлений під підпис.

Отож позивачу було достовірно відомо про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього, на який він не з`явився.

Не зважаючи на те, що особа зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, ОСОБА_1 не вжив заходів, щоб дізнатись про стан розгляду його справи та отримання копії ухваленого по ній рішення.

Частиною 4 ст.123 КАС України встановлено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021. у справі №2040/12017/19 зазначив, «реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Верховний Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку».

На підставі вищевикладеного у сукупності, суд дійшов вважає передчасним викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, інші підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними відсутні, тому позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 2, 5, 72-77, 122-123, 240, 248, 256, 286, 293 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ