Справа № 698/748/25
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 698/748/25
Провадження № 2-а/698/20/25
УХВАЛА

"18" листопада 2025 р. суддя Калинопільського районного суд Черкаської області Лазаренко В.В. розглянувши клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови № 105120 у справі про адміністративне правопорушення від 07.07. 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

26.08.2025 року до Калинопільського районного суду Черкаської області звернувся представник позивача адвокат Держан В.В. в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить суд:

-скасувати постанову винесену начальником відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_2 № 105120 від 07.07.2025 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн. на ОСОБА_3 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП;

-провадження в справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Крім того, представник позивача подала до суду клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

Клопотання мотивоване тим, що постанову було ухвалено 07.07.2025 року, а 16.07.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Держан В.В. звернулася із позовом до суду, справа № 698/618/25. Рішенням Калинопільського районного суду Черкаської області від 31.07.2025 року позов залишено без задоволення. Крім того, представник позивача з 01.08.2025 року по 05.08.2025 року була госпіталізована до лікарні.

Ухвалою суду від 02.09.2025 року адміністративний позов залишено без руху, надано позивачу термін п`ять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення його недоліків шляхом надання до суду оригіналу квитанції про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн.

05.09.2025 року представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 02.09.2025 року усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.09.2025 року адміністративний позов залишено без руху, надано позивачу термін п`ять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення його недоліків.

31.10.2025 року представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 08.09.2025 року усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 05.11.2025 року розглянувши підстави викладені в клопотанні про поновлення строку звернення до суду адміністративний позов залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк для подання заяви про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку.

17.11.2025 року до суду надійла заява про усунення недоліків та клопотання про долучення доказів, з якого вбачається, що в зв`язку із вагітністю та пологами з 19.05.2025 року по 21.09.2025 року представник позивача перебувала на лікарняному, що підтверджується лікарняним листом про тимчасову втрату працездатності № 32262765-1, у зв`язку з чим була відсутня можливість направити адміністративний позов раніше. Також представник позивача посилаючись на практику Верховного Суду зазначає, що надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визначається неправомірним обмеженням прав на доступ до суду як елемент права на справедливий суд згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, які мають юридичне значення для вирішення клопотання про поновлення процесуального строку, суд встановив наступне.

Оскаржувана постанова датується 07.07.2025 року. Зі змісту спірної постанови вбачається, що позивач отримав примірник постанови наручно 07.07.2025 року. Суд встановив, що, як визнається позивачем та підтверджується змістом позовної заяви, днем отримання постанови позивачем є 07.07.2025 року.

Позивач звертався до Калинопільського районного суду Черкаської області із адміністративним позовом до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Калинопільського районного суду Черкаської області від 31.07.2025 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із заявленням адміністративного позову до неналежного відповідача.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленим клопотанням, суд виходить із наступного.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Суд звертає увагу на те, що строк звернення до адміністративного суду за своєю суттю являється проміжком часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Абзацом першим частини 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк звернення до суду може встановлюватися приписами КАС України та інших законів. При цьому за загальним правилом обчислення строку здійснюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності унормовано ст. 286 КАС України.

Так, за правилами ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

За правилами ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Системний аналіз наведених положень КУпАП дає підстави для висновку про те, що за обставин цієї справи строк звернення до суду є скороченим, що обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, та необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Отже, у даній категорії справ законодавець визнав строк в десять днів з дня винесення постанови достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Таким чином, вихід за визначені часові межі робить для відповідного учасника процесу вчинення певних процесуальних дій неможливим.

За змістом ч.ч. 1, 5, 6 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Суд встановив, що оскаржувана постанова винесена та вручена позивачу 07.07.2025 року.

Тобто першим днем 10-денного строку для оскарження спірної постанови є 08.07.2025 року, а останнім 17.07.2025 року.

Між тим, до суду позивач звернувся з даним позовом лише 26.08.2025 року, тобто з пропуском 10-денного строку.

Суд, надаючи правову оцінку поважності причин пропуску строку звернення із цим позовом, виходив із наступного.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й на природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Суд зауважує, що законодавче закріплення строків звернення з позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

У пункті 570 рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія Юкос» проти Росії» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) визначив термін давності, як передбачене законом право порушника не піддаватися попередженню або суду після закінчення певного терміну після здійснення правопорушення. Як зазначив ЄСПЛ, строки давності, які характерні для національних правових систем Держав-учасниць, відповідають декільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у рішенні від 29.06.2010 №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Інакше кажучи, встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

Зі змісту положень КАС України вбачається, що у ньому, як правило, не визначено граничні межі, у яких суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення. Окрім цього, не містить КАС України й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд неодноразово вказував (зокрема, постанова від 22.04.2020 у справі №811/1664/18), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

Частина перша статті 121 КАС України встановлює, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зауважує, що норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Отже, питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Водночас, згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (аналогічний висновок висловлений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №140/1770/19).

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №№120/5780/20-а.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Вказане узгоджується із висновками, відображеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 9901/405/19.

Враховуючи зазначене до спірних правовідносини, суд вказує на те, що позивач в межах 10-денного строку звертався з аналогічними позовними вимогами, які вже були предметом розгляду у справі № 698/618/25 за позовом ОСОБА_1 до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

РішеннямКалинопільського районного суду Черкаської області від 31.07.2025 року позов залишено без задоволення, оскільки поданий до неналежного відповідача.

Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили.

Звернення позивача до іншого відповідача з аналогічним позовом не є підставою для переривання строків встановлених законом за відсутності поважної причини пропуску строку звернення до суду.

Суд відхиляє посилання представника позивача на те, що вона у встановлений КАС України строк, а саме 16.07.2025 року звернулася із позовом до суду, однак рішенням Калинопільського районного суду Черкаської області від 31.07.2025 року у справі № 698/618/25 позов залишено без задоволення, оскільки ухвалення зазначеного рішення суду не змінює моменту, коли для позивача виникло право на звернення до суду із адміністративним позовом та не є свідченням поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Крім того, підстав неможливості змінити відповідача у справі № 698/618/25 під час її розгляду в порядку встановленому процесуальним законодавством або оскаржити ухвалене рішення судом не встановлено.

Суд також критично оцінює доводи представника позивача про те, що з 01.08.2025 року по 05.08.2025 року вона була госпіталізована до лікарні та з 19.05.2025 року по 21.09.2025 року перебувала на лікарняному, оскільки визначений законодавством строк звернення до суду для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення № 105120 від 07.07.2025 року закінчився 17.07.2025 року та дотриманий при зверненні до суду з аналогічним позовом, а тому не може бути підставою, яка унеможливила звернення до суду в межах встановленого законодавством строку. Крім того, на переконання суду, при зверненні з аналогічним позовом такі строки позивачем порушені, а недотримання процесуальних строків пов`язано, саме із повторним зверненням до суду.

Необхідно зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення десятиденним строком з дня вручення постанови по справі про адміністративне правопорушення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява № 45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України», заява № 377/02).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 «Осман проти Сполученого Королівства», заява № 23452/94 і пункт 54 рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 «Круз проти Польщі», заява № 28249/95).

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Відтак, відповідно до практики ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2019 року по справі № 9901/82/19.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду та наявність правових підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 123, п. 9 ч. 4 ст. 169, ст.ст. 248, 256, 293 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом, викладені у клопотанні від 25.08.2025 року та клопотанні від 15.11.2025 року.

Адміністративний позов ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови № 105120 у справі про адміністративне правопорушення від 07.07. 2025 року повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня складення ухвали.

Суддя В.В. Лазаренко