Справа № 380/5074/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 380/5074/24 пров. № А/857/10250/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючої судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року у справі № 380/5074/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення заробітної плати (головуючий суддя першої інстанції Гулкевич І.З., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту рішення 13 лютого 2025 року),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не зарахування ОСОБА_1 при визначенні вислуги років станом на 06.03.2022 та 06.01.2024, - вислуги років за період попередньої служби, яка станом на 01 листопада 2019 року становила 29 років 2 місяці 26 днів;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 при визначенні вислуги років станом на 06.03.2022 та 06.01.2024 - вислуги років за період попередньої служби, яка станом на 01 листопада 2019 року становила 29 років 2 місяці 26 днів та внести відповідні зміни до наказів командира частини про зарахування та виключення зі списків особового складу частини;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невірного визначення ОСОБА_1 у період з 06.03.2022 по 06.01.2024 надбавки за вислугою років передбаченої підпунктом 1 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 встановити ОСОБА_1 у період з 06.03.2022 року по 06.01.2024 року надбавку за вислугою років передбаченої підпунктом 1 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим та провести її перерахунок, а також перерахунок місячного грошового забезпечення в тому числі надбавки за особливості проходження служби, одноразових видів грошового забезпечення в тому числі які належали на день звільнення, з урахуванням виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 13 календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та 15 календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 13 календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та 15 календарних дів щорічної основної відпустки за 2023 рік з урахуванням уже перерахованого грошового забезпечення.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період з 06.03.2022 по 06.01.2024 протиправно здійснювалось нарахування та виплата надбавки за вислугою років у заниженому розмірі. Зазначене привело до виплати надбавки за особливості проходження служби також у заниженому розмірі, оскільки така виплачується з урахуванням розміри надбавки за вислугу років. Тобто виплата місячного грошового забезпечення за період з 06.03.2022 по 06.01.2024 була здійснена у заниженому розмірі, що свою чергу призвело до виплати одноразових видів грошового забезпечення (грошова допомога на оздоровлення, компенсація за невикористані дні відпустки, одноразова грошова при звільненні) у заниженому розмірі. Невірне встановлення вислуги років позивала, призвело до того, що у 2023 році позивачу надано відпустку 30 календарних днів замість 45 календарних днів. Залишок невикористаної відпустки становить 15 календарних днів та компенсація за такі дні невикористаної відпустки виплачена не була.

Таким чином вважає, що вищезазначені дії відповідача призвели до того, що позивачу у неповному обсязі здійснено нарахування та виплату належного йому грошового забезпечення за період проходження служби з 06.03.2022 по 06.01.2024, в тому числі, при звільненні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року у справі № 380/5074/24 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт покликається на те, що неналежна організація роботи стройового/кадрового відділу військової частини НОМЕР_1 , а також не проведення відповідної роботи з посадовими особами стройового/ кадрового відділу військової частини НОМЕР_1 , які відповідальні за облік особового складу, підготовку наказів командира частини про прийняття та звільнення військовослужбовців частини з військової служби, а також відсутність взаємодії посадових осіб стройового/кадрового відділу з посадовими особами фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 (відповідач), а саме в частині надання чітких витягів з наказів командира частини з достовірними відомостями, які слугують підставою для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям не може слугувати відмовою у задоволенні позову.

Також вважає, що відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися із особовою справою позивача, яка у період проходження служби знаходилася також у відповідача, а саме у стройовому відділі. Відповідач вів персональний облік в тому числі позивача у час проходження служби та у військовому резерві після 18.11.2019 року та знав про вислугу років позивача.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з 01.03.2022 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.01.2024 №6 позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 06.01.2024.

Вислуга років у Збройних Силах України станом на 06.01.2024 становить : календарна-03 роки 09 місяців 20 днів. Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась. Щорічна основна відпустка за 2023 рік використана. Грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік, передбачену наказом МОУ від 07.06.2018 №260 не отримував. Виплатити грошову компенсацію за 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік. Матеріальну допомогу за 2024 рік для вирішення соціально-побутових питань не отримував.

Позивач вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не зарахування при визначенні вислуги років станом на 06.03.2022 та 06.01.2024 вислуги років за період попередньої служби, яка станом на 01 листопада 2019 року становила 29 років 2 місяці 26 днів, не вірного визначення у період з 06.03.2022 та 06.01.2024 надбавки за вислугою років, місячного грошового забезпечення, одноразових видів грошового забезпечення, не виплати грошової компенсації за невикористані 13 календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та 15 календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, звернувся до суду за захистом своїх прав.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору, оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За змістом частини 2 статті 1-2 Закону № 2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з частиною 3 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах: від 1 до 5 років - 25 відсотків; від 5 до 10 років - 30 відсотків; від 10 до 15 років - 35 відсотків; від 15 до 20 років - 40 відсотків; від 20 до 25 років - 45 відсотків; від 25 і більше років - 50 відсотків.

Пунктом 2 розділу IV Порядку №260 вислуга років для виплати надбавки обчислюється з дня початку до дня закінчення проходження військової служби відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно пункту 3 розділу IV Порядку №260 для виплати надбавки за вислугу років зараховуються періоди: зазначені в постанові Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб"; проходження військової служби, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця на посадах, передбачених у штатах кораблів, катерів, морських суден або самохідних рейдових суден (далі - кораблі (судна)), у тому числі, які ремонтуються, а також на посадах, передбачених в управліннях груп, ланок, загонів, дивізіонів, бригад і центрів, до складу яких входять кораблі (судна), які постійно розміщені на кораблях (суднах); проходження військової служби під час виконання обов`язків у складі національного контингенту і національного персоналу, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Для виплати надбавки за вислугу років військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, зараховуються всі періоди попередньої служби.

Періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у пільговому порядку, обчислюються відповідно до чинного законодавства України.

Періоди служби, обчислені на пільгових умовах відповідно до раніше встановленого порядку, перерахунку в бік зменшення не підлягають.

Відповідно до пунктів 6,7 розділу IV Порядку №260 передбачено, що для виплати надбавки за вислугу років командир військової частини щорічно станом на 01 січня оголошує наказом вислугу років військовослужбовців.

Наказ видається на підставі особових справ військовослужбовців та інших документів (за їх наявності), що підтверджують проходження військової служби. Календарна та пільгова вислуга років зазначаються окремо.

Оголошення вислуги років для командира військової частини здійснюється наказом вищого командира за підпорядкованістю.

Військовослужбовцям, які прибули до військової частини для подальшого проходження служби, виплата надбавки за вислугу років здійснюється на підставі інформації про вислугу років, зазначеної у грошовому атестаті.

Після надходження до військової частини особової справи військовослужбовця вислуга років для виплати йому надбавки оголошується наказом командира військової частини.

Пунктами 2, 3, 6 Постанови Кабінету міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб» визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, а також інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, в тому числі надбавки. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони. Виплачувати надбавку за вислугу років військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в розмірах згідно з додатком 16.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не зарахування при визначенні вислуги років станом на 06.03.2022 та 06.01.2024 вислуги років за період попередньої служби, яка станом на 01 листопада 2019 року становила 29 років 2 місяці 26 днів, не вірного визначення у період з 06.03.2022 та 06.01.2024 надбавки за вислугою років, місячного грошового забезпечення, одноразових видів грошового забезпечення, не виплати грошової компенсації за невикористані 13 календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та 15 календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік.

Водночас, позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів того, що останній звертався до відповідача із рапортом щодо врахування до вислуги років терміну попередньої служби.

Позивачем не надавались документи відповідачу, які б підтверджували періоди його роботи, на що також наголошує відповідач, оскільки такі документи були надані виключно суду разом з позовною заявою.

Одночасно з цим, як свідчать матеріали справи витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2019 №270 та грошовий атестат №1 від 26.02.2020 було надано позивачем на підтвердження стажу лише до суду першої інстанції, а тому такі документи не були досліджені та оцінені відповідачем та не враховувались при винесенні наказу № 6 від 06.01.2024, яким позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача, оскільки позовні вимоги заявлені передчасно, враховуючи неподання рапорту щодо врахування до вислуги років терміну попередньої служби.

Виходячи з аналізу правових норм та обставин даної справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року у справі № 380/5074/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін