Справа № 747/610/25
Суддя: Тіщенко Л. В.
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 747/610/25
Провадження№ 2-а/747/17/25
У Х В А Л А

іменем України

21.11.2025 року суддя Талалаївського районного суду Чернігівської області Тіщенко Л.В., розглянувши матеріали адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до ГУНП в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулась до суду з даною позовною заявою в порядку, передбаченому КАС України. Ухвалою від 13.11.2025 року позовну заяву залишено без руху, оскільки в позовній заяві представник позивача належними і допустимими доказами не підтвердила поважність пропуску строку звернення до суду. Це унеможливлювало відкриття провадження по справі, якому повинно передувати обґрунтованість пропуску строку звернення до суду та його поновлення судом за наявності поважних причин.

21 листопада 2025 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, у якій представник позивача, як на підставу поважності пропуску строку звернення до суду посилається на свою хворобу та надає копію листка непрацездатності з 22.09.2025 по 26.09.2025 року. Але в ухвалі про залишення позову без руху ставилось питання про те, що представником позивача не наведено належних і допустимих доказів, які унеможливили своєчасне звернення її до суду, як представника Береки О.М. у період з 09 жовтня 2025 року по 21 жовтня 2025 року.

Дослідивши матеріали заяви про усунення недоліків та позовної заяви, у якій представник позивача повинна була обґрунтувати поважність причини пропуску строку звернення до суду, так як позов поданий більше ніж через два місяці після винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови). За змістом ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Пропуск відповідного строку на звернення до суду через байдужість до своїх прав або небажання скористатися цим правом не є поважною причиною пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення звернення до суду з адміністративним позовом. Вказаної правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 06.03.2019 по справі № 820/394/17, від 06.03.2019 по справі № 805/1985/18-а. При застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.09.2022 року по справі №500/1912/22. Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 30.09.2021 року по справі №320/3307/21. Також суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин. У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, заява № 8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 33). В пункті 27 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93). Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №П/9901/823/18.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 26.04.2024 року у справі № 160/6427/23 роз`яснив, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю. День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Частина перша статті 121 КАС України встановлює, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Водночас, згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (аналогічний висновок висловлений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №140/1770/19).

У заяві представника позивача про усунення недоліків не наведено жодних об`єктивних підстав, які унеможливили звернення її, як представника позивача у період з 09 жовтня 2025 року по 21 жовтня 2025 року до суду. У позовній заяві представник позивача як на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду посилається на те, що позивач дізнався про наявність оскаржуваної постанови після відкриття виконавчого провадження та необхідністю надання достатньо часу для підготовки позову до суду та отримання відповіді на адвокатський запит від СПД № 1 Прилуцького РВП 27.10.2025 року, і просить врахувати дані обставини як поважні та поновити строк звернення до суду.

З врахуванням встановлених обставин, а саме те, що позивач дізнався про наявність оскаржуваної постанови 09 жовтня 2025 року, то саме з цього часу і обраховується десятиденний термін звернення до суду для оскарження постанови, встановлений ч.2 ст 286 КАС України. Позов до суду представником позивача поданий через систему «Електронний суд 11.11.2025 року. З долучених копій документів вбачається, що договір про надання правової допомоги з представником позивачем укладений 09 жовтня 2025 року, а запит до ГУНП в рамках підготовки позовної заяви представником направлений тільки 21 жовтня 2025 року, тобто підготовка позовної заяви розпочалась вже після закінчення встановленого законодавством терміну для оскарження постанови. Представником не наведено належних і допустимих доказів, які унеможливили своєчасне звернення до ГУНП, що в свою чергу потягло за собою для отримання відповіді на її адвокатський запит. Будь-яких обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, представником позивача не наведено, існування будь-яких перешкод у реалізації позивачем прав на судовий захист з метою відновлення прав чи законних інтересів в заяві не зазначено, а судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Згідно з ч.2 ст 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

У заяві представника позивача на усунення недоліків не наведено поважних підстав для поновлення строку звернення до суду, а наведені представником позивача у позовній заяві підстави судом визнаються неповажними, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволені клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, що у відповідності до вимог КАС України є підставою для повернення позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 123, 160, 161, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мудревської Яни Михайлівни про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити, що згідно з ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Шостого апеляційного адміністративного суду через Талалаївський районний суд. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Л.В.Тіщенко