Справа № 320/7143/25
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7143/25 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді його рапорта про звільнення з військової служби з підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути його рапорт про звільнення з військової служби з підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та прийняти за результатами розгляду рішення про звільнення з військової служби, з підстав передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 і неодноразово звертався до цієї військової частини з рапортами про звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, особою з інвалідністю I групи. Проте, жодного рішення за результатами розгляду рапортів не отримував. Вважає, що Військова частина НОМЕР_1 допустила протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту про його звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначав, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, крім того останній не надав до суду належних та допустимих доказів (будь-яких) про потребу у постійному догляді матері позивача ОСОБА_2 (у довідці МСЕК зазначено сторонній догляд, а у довідці лікувального закладу взагалі відсутні будь-які підтвердження нагляду, догляду тощо). Разом з тим, позивачем не додано будь-якого документа про членів сім`ї ОСОБА_2 першого та другого ступеня споріднення, також позивачем не додано доказів на підтвердження потреби у постійному догляді ОСОБА_3 (сестра позивача).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапорта гр. ОСОБА_1 про звільнення з військової служби з підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт гр. ОСОБА_1 про звільнення з військової служби з підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти за результатами розгляду рішення про звільнення з військової служби з підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь гр. ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь гр. ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 19.11.2025.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на посаді старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до даних свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_3 матір`ю позивача є ОСОБА_2 , батьком - ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 1 групи загального захворювання по опорно-руховому апарату з 09.09.2024 довічно, потребує сторонньої допомоги, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №747911, виданої Дніпровською міжрайонною МСЕК 17.09.2024.

Відповідно до Висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, який видано ЛКК КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Деснянського району м. Києва від 21.10.2024, ОСОБА_2 потребує сторонньої допомоги.

Судом встановлено, що батько позивача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

Судом встановлено, що у позивача є рідна сестра - ОСОБА_5 , яка є особою з інвалідністю з дитинства довічно, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №0518851.

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 22.01.2025 - ОСОБА_3 потребує нагляду родичів першої лінії спорідненості (чоловік, брат/сестра).

Сестра позивача має на утриманні трьох неповнолітній дітей, двоє з яких мають інвалідність з дитинства.

Позивач у позовній заяві вказав, що оскільки, його сестра має 3 групу інвалідності, при якій протипоказана робота зі значними фізичними навантаженнями, має на утриманні 3 неповнолітніх дітей, двоє з яких є інвалідами, не може доглядати за матір`ю ОСОБА_2 , інваліда 1 групи загального захворювання по опорно-руховому апарату, яка потребує постійного стороннього догляду, оскільки не може сама рухатись та обслуговувати себе, позивач звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення його з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю у його матері І групи інвалідності, яка потребує стороннього догляду.

Позивач вказував, що неодноразово звертався до відповідача, проте не отримував жодної відповіді. У рапорті бажання продовжувати військову службу позивач не висловив.

Судом встановлено, що на рапортах наявні відмітки/резолюції, зазначені вручну, а саме: «Не погоджено: відсутні підстави для звільнення з лав ЗСУ, оскільки військовослужбовцем не було надано доказів необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю І групи, а також відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або, якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК закладу охорони здоров`я відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наведене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що матеріалами справи підтверджено наявність у матері позивача інвалідності I групи, інвалідність встановлена з 09.09.2024 на строк довічно, висновок про умови та характер праці - потребує сторонньої допомоги (довідка до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, серії 12 ААГ № 747911, виданої Дніпровською міжрайонною МСЕК 17 вересня 2024 року). Даний факт є встановленим, відповідачем не спростований та не оспорюється.

Як зазначив суд наявність матері із числа осіб з інвалідністю І або ІІ груп, які потребують постійного догляду, є підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах даної судової справи доказами підтверджується необхідність та факт постійного стороннього догляду позивача за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи та членом сім`ї першого ступеня споріднення по відношенню до позивача.

Суд зазначив, що абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII, регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків - в даному випадку особою з інвалідністю І групи. При цьому, така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини не може виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).

Тобто, вказану норму слід тлумачити не лише як їх юридичну чи фізичну відсутність, але й як об`єктивну неможливість виконання такими членами сім`ї обов`язків по здійсненню постійного догляду за особою з певних об`єктивно існуючих причин.

Як зазначив суд, позивачем доведено, що окрім нього, інших членів сім`ї, які спільно проживають та могли б здійснювати постійний догляд за матір`ю, інвалідом І групи, немає.

Суд дійшов висновку, що докази, які були долучені до рапорту позивача, є достатніми, тобто такими, що у сукупності підтверджують те, що позивач є єдиною особою, хто може здійснювати догляд за матір`ю першої групи інвалідності.

Отже, звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або наявність інших поважних причин здійснюється шляхом подання військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, рапорту та документів, які підтверджують наявність правових підстав для звільнення його з військової служби, і такий рапорт має бути адресований вищій посадовій особі.

Крім того, суд дійшов висновку, що відповідачем за результатами розгляду рапорту не надано відповіді з приводу порушених у рапорті питань, наказу про звільнення або відмови у прийнятті наказу, з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження.

Як зазначив суд першої інстанції, на даний час відповідач мав розглянути рапорти позивача та прийняти відповідне рішення, за результатами розгляду та повідомити позивача про прийняте рішення.

Натомість, відповідач припинив процедуру розгляду поданого рапорту на етапі погодження.

Отримавши від позивача рапорт, відповідач мав розглянути його в силу вищевказаних вимог Інструкції № 735 та за наслідками розгляду повідомити позивача про результати його розгляду та прийняте рішення.

Відповідач у встановленому законом порядку не надав оцінки доводам, обставинам, викладеним позивачем в рапорті, а також наданих ним до нього документам та не прийняв рішення за наслідками розгляду рапорту про звільнення військовослужбовця з військової служби, а саме, рішення про звільнення останнього з військової служби або мотивовану відмову в такому. Суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Судом першої інстанції встановлено, що за наслідками розгляду рапорта позивача рішення по суті питання командиром військової частини прийняте не було, належних доказів на підтвердження протилежного суду не надано.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, як суб`єкт владних повноважень, не розглянувши рапорти позивача по суті з прийняттям окремого рішення.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки:

- на адресу військової частини НОМЕР_1 ані засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» (чи будь-якого іншого), ані засобами внутрішнього документообігу за допомогою системи «СЕДО», ані через мобільний застосунок ІНФОРМАЦІЯ_3 оспорюваний рапорт не надходив;

- позивачем не додано доказів про потребу у постійному догляді матері позивача ОСОБА_2 (у довідці МСЕК зазначено сторонній догляд, у довідці лікувального закладу відсутні будь-які підтвердження нагляду, догляду тощо), позивачем не додано будь-якого документа про членів сім`ї ОСОБА_2 першого та другого ступеня споріднення, окрім того позивачем не додано доказів на підтвердження потреби у постійному догляді ОСОБА_3 (сестра позивача);

- позивачем до рапорту не надано доказу про потребу його матері, як особи з інвалідністю 1 групи, встановленої внаслідок загального захворювання, в постійному догляді при цьому не додаючи належних підтверджуючих документів у відсутності інших членів сім`ї першого або другого ступеня споріднення які можуть доглядати за особою з інвалідністю або самі потребують постійного догляду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався та діє дотепер.

Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач подав рапорт і просив його звільнити з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно з яким, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час воєнного стану: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до частини дванадцятої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: 3) під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Щодо доводів апелянта про те, що на адресу Військової частини НОМЕР_1 ані засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» (чи будь-якого іншого), ані засобами внутрішнього документообігу за допомогою системи «СЕДО», ані через мобільний застосунок ІНФОРМАЦІЯ_3 оспорюваний рапорт не надходив, колегія суддів вважає вказані доводи необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, в матеріалах справи наявний рапорт ОСОБА_1 до якого додано наступні документи: нотаріально завірену копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; нотаріально завірену копію картки платника податків ОСОБА_1 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; нотаріально завірену копію паспорту громадянина України ОСОБА_2 ; нотаріально завірену копію картки платника податків ОСОБА_2 ; нотаріально завірену копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_2 серії 12 ААГ № 747911 від 17.09.2024; висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 від 21.10.2024; заяву ОСОБА_2 № 9-593; нотаріально завірену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 від 19.10.2024; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_7 ; нотаріально завірену копію паспорту громадянина України ОСОБА_3 ; нотаріально завірену копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_7 серії АВ № 0518851 від 21.06.2016; консультаційний висновок спеціалістів від 22.01.2025 щодо ОСОБА_3 , яка потребує нагляду родичів першої лінії спорідненості; нотаріально завірену копію ОСОБА_3 серії ДДА № 292596 від 21.10.2024; нотаріально завірену копію посвідчення багатодітної сім`ї ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 від 20.06.2018; заяву ОСОБА_3 від 29.11.2024; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_8 ; нотаріально завірену копію посвідчення ОСОБА_8 серії НОМЕР_6 від 27.11.2024; нотаріально завірену копію медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років ОСОБА_8 № 11 від 31.10.2024; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_9 ; нотаріально завірену копію посвідчення ОСОБА_9 серії НОМЕР_7 від 26.08.2009; нотаріально завірену копію медичного висновку № 19 про дитину інваліда віком до 16 років ОСОБА_9 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_10 .

Проставлення резолюції офіцером НВЛ Військової частини НОМЕР_1 на рапорті від 22.11.2024 та від 02.01.2025 не звільняє відповідача, як суб`єкта, до повноважень якого належить вирішення питання щодо звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення, за наслідком розгляду рапортів про звільнення останнього з військової служби або мотивовану відмову в такому.

Суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

У той же час, колегією суддів встановлено, що за наслідками розгляду рапорта позивача рішення по суті питання командиром військової частини прийняте не було, належних доказів на підтвердження протилежного суду не надано.

Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 28.12.2016 № 735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 р. за № 94/29962 (далі Інструкція) визначений порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України, у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Відповідно до цієї Інструкції в роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень.

Згідно з пунктами 4-5 розділу ІІІ Розгляд звернень громадян Інструкції термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління, військовій частині), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.

Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється від дня їхньої реєстрації у структурному підрозділі Міністерства оборони України, відповідальному за організацію розгляду звернень громадян.

Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з рапортами про звільнення його з військової служби.

Суд наголошує, що розглянутим вважається звернення, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на даний час апелянт мав розглянути рапорти позивача та прийняти відповідне рішення, за результатами розгляду та повідомити позивача про прийняте рішення.

Натомість, апелянт припинив процедуру розгляду поданого рапорту на етапі погодження.

Щодо аргументів апелянта про те, що ОСОБА_1 не додано доказів про потребу у постійному догляді матері позивача ОСОБА_2 (у довідці МСЕК зазначено сторонній догляд, у довідці лікувального закладу відсутні будь-які підтвердження нагляду, догляду тощо), позивачем не додано будь-якого документа про членів сім`ї ОСОБА_2 першого та другого ступеня споріднення, окрім того позивачем не додано доказів на підтвердження потреби у постійному догляді ОСОБА_3 (сестра позивача), колегія суддів звертає увагу на наступне.

Абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII, регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків - в даному випадку особою з інвалідністю І групи. При цьому, така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини не може виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).

Тобто, вказану норму слід тлумачити не лише як їх юридичну чи фізичну відсутність, але й як об`єктивну неможливість виконання такими членами сім`ї обов`язків по здійсненню постійного догляду за особою з певних об`єктивно існуючих причин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 виснував, що "відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи" означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж "юридичної наявності" інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що, у ОСОБА_1 є рідна сестра, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства довічно, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №0518851 та відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 22.01.2025, потребує нагляду родичів першої лінії спорідненості (чоловік, брат/сестра).

Крім того, слід також врахувати й те, що сестра позивача має на утриманні трьох неповнолітній дітей, двоє з яких мають інвалідність з дитинства.

Ураховуючи викладене, матеріали справи не містять достатніх доказів щодо наявності членів сім`ї першого ступенів споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю позивача.

Отже, ОСОБА_1 доведено, що окрім нього, інших членів сім`ї, які спільно проживають та могли б здійснювати постійний догляд за матір`ю, інвалідом І групи, немає.

Колегія суддів наголошує, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Тому, відмовляючи позивачу у погодженні рапорту фактично з підстав відсутності документа (документів), який неможливо надати, апелянт покладає на позивача надмірний тягар по збиранню доказів.

На переконання колегії суддів, докази які були долучені до рапорту позивача, є достатніми, тобто такими, що у сукупності підтверджують те, що позивач є єдиною особою, хто може здійснювати догляд за матір`ю першої групи інвалідності.

Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко