Справа № 240/3666/25
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3666/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко Анна Василівна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

24 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Рівненській області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 21.01.2025 №21;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву від 14.01.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 17.02.1987 по 10.12.1997 - відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 .

2. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області про призначення пенсії за віком на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка за принципом екстериторіальності була направлена до Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області, яким прийнято рішення про відмову в призначені пенсії за віком.

3. Не погоджуючись з таким рішенням, зокрема, в частині неврахування періоду роботи з 17.02.1987 по 10.12.1997, позивач звернувся до суду з даним позовом.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

4. 15 жовтня 2025 року рішенням Житомирського окружного адміністративного суду позовні вимоги задоволено частково.

5. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №21 від 21.01.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

6. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.01.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 17.02.1987 по 10.12.1997 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 13.01.1987.

7. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

8. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 (нуль) коп.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

9. Апелянт ГУ ПФУ в Рівненській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

10. Апелянт зазначив, що за результати розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення відповідно до якого до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 17.02.1987 по 10.12.1997 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 13.01.1987 та довідкою від 23.09.2024 №7, оскільки в записах про звільнення з роботи відсутній номер наказу. За поданими документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж становить 27 років 02 місяці 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Вказує, що рішення органу Пенсійного фонду України є правомірним та вмотивованим, а позов є необґрунтованим, тому підлягав залишенню без задоволення. Крім цього, вважає, що розмір витрат за правову допомогу не є обгрунтованим.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

11. Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12. 14 січня 2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області (за місцем проживання) із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

13. З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області та 21 січня 2025 року прийнято рішення №21 про відмову у призначенні пенсії.

14. В зазначеному рішенні вказано, що стаж ОСОБА_1 становить 27 років 2 місяці 28 днів.

15. Вказано, що до страхового стажу не зараховано, зокрема, періоди роботи з 17.02.1987 по 10.12.1997, оскільки відсутній номер наказу.

16. Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідачів у призначенні пенсії за віком, звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

17. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

20. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

21. Стаття 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон України №1058) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

22. Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон України №1788-XII).

23. Відповідно до статті 26 Закону України №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

24. Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

25. Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

26. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

27. Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

28. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

29. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

30. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

31. Абзацами 1-2 п.20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

32. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

33. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

34. Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

35. Вимоги щодо порядку ведення трудових книжок визначені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29 липня 1993 року (далі - Інструкція №58), та до таких вимог серед іншого цією Інструкцією віднесено необхідність внесення до трудової книжки: відомостей про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення тощо (пункт 2.2.).

36. Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

37. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, Апеляційний Суд виходить з наступного.

38. До страхового стажу позивача не зараховано, зокрема, період роботи з 17.02.1987 по 10.12.1997, оскільки відсутній номер наказу.

39. Матеріали справи свідчать, що згідно з записами у трудовій книжці від 13.01.1987 серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 :

- з 17.02.1987 по 10.12.1997 працював у ТОВ РБП "Пігмент" та звільнений з роботи за власним бажанням про що міститься відповідний запис, підпис уповноваженої особи, а також відтиск печатки.

40. Відповідно до довідки від 23.09.2024 №6, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Віндзор-Столярний двір" (далі - ТОВ "Віндзор-Столярний двір"), який є правонаступником ТОВ РБП "Пігмент", яке є правонаступником ДКП "Пігмент", яке у свою чергу було правонаступником Житомирського державного комунального підприємства "Пігмент", створеного в 1993 році.

41. Житомирське ДКП «Пігмент» було правонаступником Орендного госпрозрахункового РБУ Житомирського облуправління торгівлі, яке було створено в 1990 році і, в свою чергу, було правонаступником Житомирської госпрозрахункової будівельно-монтажної дільниці облуправління торгівлі, яка була створена в 1978 році.

42. На запит Пенсійного фонду України, ТОВ "Віндзор-Столярний двір" надало відповідь від 23.09.2024 №7 відповідно до якої ОСОБА_1 дійсно працював з 17.02.1987 (Наказ №11 "К" від 16.02.1987). В архіві підприємства відсутній кадровий наказ №9 за період 06.12.1997 по 12.12.1997.

43. Відповідно до відповіді від 10.02.2025 №1, на адвокатський запит, ТОВ "Віндзор-Столярний двір" повідомило, що щодо роботи ОСОБА_1 в архіві підприємства збереглися документи, зокрема, наказ №11/к від 16.02.1987 про прийняття на роботу та книги нарахування заробітної плати за період з 1987 року по 1997 рік.

44. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що некоректність дати наказу про звільнення ("пр. №10.12.1997"), при одночасній наявності дотримання послідовності записів, не може бути підставою для відмови в зарахуванні до її трудового стажу спірного періоду роботи, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

45. Колегія суддів наголошує, що досліджені судом першої інстанції записи у трудовій книжці позивача свідчать про послідовність хронології подій періодів роботи та служби позивача.

46. Вказані записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаного підприємства та не містять виправлень/підтирань, які б давали підстави для сумніву у їх правдивості.

47. Колегія суддів вказує, що неналежне заповнення роботодавцем трудової книжки не може бути підставою для позбавлення позивача права зарахування до страхового стажу періодів роботи, зазначених у цій трудовій книжці.

48. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи.

49. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

50. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

51. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

52. Колегія суддів звертає увагу, що розбіжності у трудовій книжці щодо дати наказу про звільнення, які підтверджують страховий стаж позивача виникли не з його вини, та не залежали від волі позивача.

53. Колегія суддів зазначає, що трудова діяльність позивача за період з 17.02.1987 по 10.12.1997 підтверджується безпосередньо записами у трудовій книжці від 13.01.1987 серії НОМЕР_1 , яка в силу положень пенсійного законодавства є основним документом, що підтверджує страховий стаж особи.

54. Підсумовуючи наведене, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено право позивача на зарахування до страхового стажу періоду роботи з 17.02.1987 по 10.12.1997.

55. З огляду на викладене, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування стажу лише через формальні неточності, а саме через відсутність номеру наказу про звільнення від 10.12.1997, є протиправними, а тому рішення від 21.01.2025 №21 про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним та підлягало скасуванню.

56. Щодо доводів апелянта про безпідставність вимог про відшкодування витрат за правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

57. Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

58. Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

59. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

60. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

63. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

64. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

65. Частиною 4 стаття 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

66. Як свідчать матеріали справи, між позивачем і адвокатом Савіцькою Анною Олегівною укладено Договір про надання правничої допомоги від 31.01.2025.

67. На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано: договір про надання правової допомоги від 31 січня 2025 року; квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н від 12 лютого 2025 прийнятого від ОСОБА_1 у сумі розміром 5000,00 грн. ; акт виконаних робіт по наданню правової допомоги від 12.02.2025, згідно з яким сторонами погоджено, що вартість наданих адвокатом послуг становить 5000 грн. , а саме: консультації (500 грн. ) і підготовки та подання позовної заяви до суду (4500 грн).

68. Як уже зазначалося колегією суддів, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

69. При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд першої інстанції правильно врахував те, що дана справа є справою незначної складності, за результатами розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, у даній категорії справ є усталена судова практика Верховного Суду, розгляд справи проводився у порядку письмового провадження без виклику представників сторін у судове засідання, за результатами розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, що в свою чергу є взаємозалежними підставами для зменшення розміру судових витрат, а тому за критеріями обґрунтованості її розміру та пропорційності до предмета спору, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь позивача правильно стягнув витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

70. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

71. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

72. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

73. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

74. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

75. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Рівненській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.