Справа № 380/25175/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 380/25175/21 пров. № А/857/35658/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

за участю представника позивача Грищенка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року про накладення штрафу, прийняту суддею Желік О.М. у м.Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії,-

встановив :

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі також В/Ч, відповідач), який було задоволено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №380/25175/21. Визнано протиправною бездіяльність щодо не зарахування періоду вимушеного прогулу з 11.10.2007 по 03.06.2021 до трудового стажу; зобов`язано зарахувати ОСОБА_1 період вимушеного прогулу з 11.10.2007 по 03.06.2021 до трудового стажу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 залишено без змін рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023.

Ухвалою суду від 14.01.2025 відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №380/25175/21.

Ухвалою суду від 20.02.2025 повернуто без розгляду заяву представника відповідача про роз`яснення рішення суду у даній адміністративній справі.

Ухвалою суду від 01.04.2025 відмолено в задоволенні заяви представника відповідача про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі №380/25175/21.

18.06.2025 до суду звернувся позивач із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №380/25175/21. Обґрунтовано подану заяву тим, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №380/25175/21 не виконано відповідачем.

Ухвалою суду від 20.06.2025 заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволено.

27.06.2025 до суду від представника відповідача надійшла заява про виконання ухвали суду. У вказаній заяві представник зазначив, що процес «зарахування стажу» в загальних рисах реалізується у зазначенні у кадровому наказі на звільнення військовослужбовця періоду вислуги років. У випадку звільнення з подальшим оформленням пенсії, пакет документів передається до відповідного відділення пенсійного фонду. Командиром В/Ч НОМЕР_2 Національної гвардії України було видано наказ № 250 від 15.11.2021, про виключення із списків військової частини прапорщика ОСОБА_1 .. В ході атестації у позивача була додаткова підстава звільнення завершення строку контракту у зв`язку із чим була обрана така підстава звільнення. Загальний стаж служби вказано у наказі. З урахуванням того що позивач не є номенклатурою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідно до положень п. 225, Розділом XII, Указу Президента України від 10 грудня 2008 № 1153/2008 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України»), а також не проходив службу у В/Ч НОМЕР_1 , змінити відповідний пункт наказу В/Ч НОМЕР_2 від 2021, можливості немає.

Представник відповідача зазначив, що позивач на пенсію не виходить з установи відповідача і від будь-якого підрозділу НГ України також.

Окрім цього представник відповідача вказав, що загальний порядок зарахування стажу не може бути реалізований відповідачем на підставі Закон України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», Указу Президента України від 10 грудня 2008 № 1153/2008 і самих обставин проходження служби в іншій юридичній особі, ст. 17-2. Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 № 2262-XII (редакція 04.04.2025). У вказаному провадженні виконання для боржника неможливе. Невиконання судового акту це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 у справі № 380/25175/21 створені умови практичної неможливості виконання рішення за яким відкрито виконавче провадження. Питання роз`яснення судового рішення на ще знаходилось на розгляді Восьмого апеляційного адміністративного суду (ухвала про відкриття від 25.06.2025).

Ухвалою суду від 30.06.2025 задоволено заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в справі №380/25175/21.

Встановлено судовий контроль за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №380/25175/21.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) в строк протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали подати до Львівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №380/25175/21.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) надати суду разом із звітом про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №380/25175/21 відомості (зокрема прізвище, ім`я, по батькові, податковий номер та зареєстроване місце проживання) про керівника суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ).

Однак, станом на 11.08.2025 від суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду не надійшло звіту про виконання рішення суду у справі №380/25175/21. При цьому копію ухвали суду від 30.06.2025 про встановлення судового контролю доставлено до особистого кабінету представника відповідача в підсистемі «Електронний суд» 01.07.2025.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 накладено на керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 штраф у розмірі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок за невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №380/25175/21.

Стягнуто з керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину штрафу у розмірі 30280 гривень 00 копійок.

Стягнуто з керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 , до Державного бюджету України половину штрафу у розмірі 30280 гривень 00 копійок.

Встановлено ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) новий строк для подання до Львівського окружного адміністративного суду звіту про виконання в повному обсязі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №380/25175/21 протягом п`ятнадцяти днів, з моменту отримання копії цієї ухвали.

Суд зазначив, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №380/25175/21 станом на 11.08.2025 не є виконане відповідачем.

Також суд встановив, що з метою виконання ухвали суду від 11.08.2025 про становлення судового контролю відповідачем не подано до суду звіту про виконання такого судового рішення.

Нормою частини десятої статті 382-3 КАС України передбачено, що у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить таку скасувати та у задоволенні заяви відмовити.

В апеляційній скарзі вказує, що судами встановлено, що позивач військову службу у Національній гвардії України не проходив, відповідно кадрове діловодство і облік, по відношенню до позивача не ведуться, повноважень щодо видання наказів, проведення процедури звільнення, оформлення пенсії, тощо відповідачами здійснюватися не може.

Втрата правового зв`язку з військовослужбовцем внаслідок його звільнення встановлена в судовому рішенні та пройшла перевірку у апеляційній інстанції, у подальшому представником позивача подавались докази проходження військової служби у Збройних Силах України.

Звертає увагу на те, що відповідач не ухиляється від виконання судового рішення, навіть за врахуванням того що суд прийняв рішення про право і не зазначив які дії повинні бути вчинені на його реалізацію. Матеріали справи та поданий відповідачем звіт містять докази фактичної неможливості у встановленому нормативними актами порядку виконати постановлене рішення, без зміни способу його виконання.

Враховуючи зазначене вище, відсутній елемент вини відповідача в особі керівника установи, а також винесення оскаржуваної ухвали під час коли відповідачем вчиняються дії щоб встановити спосіб виконання судового рішення для його реалізації.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно, належним чином і в повному обсязі.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України та статтями 2,14, 370 КАС України.

Невиконання або несвоєчасне виконання постановленого на користь особи рішення суду є порушенням (обмеженням) права на справедливий суд.

Згідно ч. 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Конституційний Суд України в Рішенні від 26 червня 2013 № 5-рп/2013 (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення) зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 № 18-рп/2012): невиконання рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом ( пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 № 11- рп/2012).

У Рішенні від 15 травня 2019 № 2-р(ІІ) 2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду однієї зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без належних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них ( пункт 84, рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004, заява № 60750/00; пункти 46,51,54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «ApostoГv.Georgia» від 28 листопада 2006, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3,8 частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 № 2- р(ІІ)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Згідно з частиною 3 статті 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи

Відповідно до статті 381-1 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, стаття 382 КАС України надає право суду, який ухвалив відповідне судове рішення, з метою забезпечення його належного виконання, застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання такого судового рішення у строк, встановлений судом.

При цьому, умовами, за яких суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, є невиконання, виконання не у повному обсязі або не у спосіб встановлений судом судового рішення всупереч вимог Конституції та закону.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №380/25175/21 станом на 11.08.2025 не є виконане відповідачем.

Крім того, відповідачем не подано до суду звіту про виконання такого судового рішення на виконання ухвали суду від 11.08.2025 про встановлення судового контролю.

Нормою частини десятої статті 382-3 КАС України передбачено, що у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина до Державного бюджету України.

Таким чином, оскільки відповідачем не було подано звіт у строк, встановлений в ухвалі яка є чинною, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень.

Колегія судді зазначає, що незнання порядку виконання судового рішення не знівельовує обов`язку його виконання.

Статтею 7 Закону України від 9 листопада 2023 № 3460-ІХ «Про Державний бюджет на 2025 рік» установлено у 2025 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 01 січня 2025 (тобто на дату розгляду питання про вжиття заходів судового контролю) становить 3028 грн. 00 коп.

Щодо розміру штрафу, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про застосування такого у мінімальному розмірі, тобто на рівні двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (60560,00 грн.), оскільки такий розмір буде достатнім для відповідача та спонукатиме його виконати в повному обсязі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №380/25175/21.

При цьому половина штрафу повинна стягуватись на користь позивача, інша половина до Державного бюджету України.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 15 Закону України від 2 червня 2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» за рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація України.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сплата відповідачем штрафу не звільняє від обов`язку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №380/25175/21.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судові витрати розподілу не підлягають у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241, 242, 249, 310, 315, 316, 321, 325, 370, 383 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року про накладення штрафу у справі №380/25175/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
М.А. Пліш
Повне судове рішення складено 21.11.2025.