Справа № 285/890/25
Суддя: Сусловець М. Г.
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/890/25

провадження у справі № 2-а/0285/96/25

17 листопада 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сусловця М.Г., за участі секретаря судового засідання Сарницької Ю. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області, Головного управління Національної поліції України в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 3827894 від 10.01.2025, складену капітаном поліції Лебігою Віталієм Анатолійовичем, на підставі якої притягнено його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вирішити питання щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.01.2025 приблизно о 08 год. 01 хв. в м. Звягель вул. Житомирська 104 його зупинив працівник поліції капітан Лебіга Віталій Анатолійович і почав вимагати посвідчення водія і реєстраційний документ на транспортний засіб.

Гудзь Г.А. вимагав надати інформацію про конкретну причину зупинки, але працівник поліції капітан ОСОБА_2 не проінформував його про конкретну причину зупинки та вимоги на пред`явлення посвідчення водія та інших документів, оскільки він не вчиняв та не мав наміру вчиняти правопорушення, і інших підстав для перевірки документів у інспектора не було.

Відповідач подав відзив на позов, у якому зазначив, що викладені в позовній заяві твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими. Відповідач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення правильно кваліфікував вчинене позивачем правопорушення та обґрунтовано застосував норми матеріального права. Доказом встановлення вини позивача у порушення правил дорожнього руху являється винесена постанова у встановленому законом порядку постанова по справі про адміністративне правопорушення та відеофіксація події. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Звягельського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області серії ЕНА № 3827894 від 10.01.2025 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн, за те, що 10.01.2025 року о 08 год. 30 хв. по вул. Житомирській, 104, м. Звягель, Житомирської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , при цьому не пред`явив, у спосіб який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія, на право керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1 та 2.4 Правил дорожнього руху України.

За змістом ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Судом оглянуто диск відеозапису, наданого відповідачем, з якого вбачається, що позивач не надав працівникам поліції посвідчення водія.

Посилання ОСОБА_1 на той факт, що працівником поліції його було незаконно зупинено та не проінформовано його про конкретну причину вимоги на пред`явлення посвідчення водія та інших документів свого підтвердження не знайшли, оскільки на відеозаписі наданого відповідачем відображено факт, як поліцейський пояснює ОСОБА_1 , що причиною зупинки згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», стала наявність підозри, що він може бути причетний до скоєння адміністративного правопорушення

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інш і обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічний правовий висновок щодо обов`язку доказування в адміністративному процесі викладено в постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року (справа № 760/2846/17).

Даючи оцінку зібраним по справі доказам, судом досліджено, що стягнення відповідачем застосовано без порушень, в межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду зазначеної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено; факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах доказами, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

За приписами частин першої - третьої статті 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з частинами першою - третьою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, за загальним правилом будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, крім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Отже, справи за позовами про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не належать до тієї категорії справ, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження. Такі позовні вимоги є немайновими, тому повинні розглядатися судом в контексті справ, які є справами незначної складності.

Суд звертає увагу, що в ухвалі судду про відкриття провадження у справі, сторонам роз`яснено порядок викладення вимог, заперечень, аргументів, пояснень та міркувань щодо предмета спору у заявах по суті справи. Встановленим порядком відповідач не обмежений у можливості доводити перед судом переконливість своїх доводів та надавати докази. При цьому суд наголошує, що пояснення сторін у судовому засіданні не є доказами у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-76, 243, 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області, Головного управління Національної поліції України в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Г. Сусловець