Справа № 400/11094/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/11094/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року (суддя Малих О.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 29.01.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

25.11.2024 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вiйськової частини НОМЕР_1 про відмову від 25.10.2024 року №3765/К у звільненні ОСОБА_2 з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4, абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу" від 25.03.1992 року №2232-ХІІ, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з iнвалiднiстю II групи на підстави поданого рапорту від 15.10.2024 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_2 з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4, абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу" від 25.03.1992 року №2232-ХІІ, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з iнвалiднiстю ІІ групи на підставі поданого рапорту від 15.10.2024 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення суду, яким задовольнити у повному обсязі його позов.

На думку апелянта, відповідачем протиправно не задоволено рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4, абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи II групи, оскільки до рапорту було додано всі необхідні документи на підтвердження відповідних підстав.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач на даний час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

У жовтні 2024 року позивач подав до відповідача рапорт з документами про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною, ОСОБА_3 .

У листі від 2510.2024 року №3765/К відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для його звільнення з військової служби через розбіжності між двома висновками ЛКК та відсутність інформації в довідці до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ №689813 про потребу дружини ОСОБА_3 , яка має інвалідність другої групи, в постійному сторонньому догляді.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у звільненні з військової служби позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав, що у спірних правовідносинах відповідач діяв правомірно, оскільки подане позивачем до рапорту заключення ЛКК від 16.08.2023 року не відповідає встановленій формі №080-2/о, отже не є належним доказом наявності правових підстав для звільнення з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (у редакції чинної під час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №2232-XII).

За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону №2232-XII.

Згідно підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

У свою чергу, абзацом 11 пункту 3 частини дванадцятої цієї статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до рапорту надав:

- висновок ЛКК №103/70 від 16.08.2023 Форма №080/4-о, виданий Комунальним некомерційним підприємством "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Деснянского району м. Києва, згідно з яким ОСОБА_3 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (а.с. 44);

- висновок ЛКК без номеру, виданий 16.08.2023 року комунальним некомерційним підприємством "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Деснянского району м. Києва, відповідно до якого ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду. Цей висновок підписаний двома членами комісії та завірений печаткою лікаря (а.с. 45).

Відмова військової частини у звільненні позивача з військової служби мотивована наявністю розбіжностей між двома висновками ЛКК та відсутністю інформації в довідці до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ №689813 про потребу дружини ОСОБА_3 , яка має інвалідність другої групи, в постійному сторонньому догляді.

Висновки щодо застосування норм права, відповідно до яких необхідність постійного догляду повинна бути підтверджена відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, викладено у постановах Верховного Суду від 21.02.2024 у справі №120/1909/23 та від 13.06.2024 у справі №520/21316/23.

Верховний Суд у наведених постановах констатував, що підпункт "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою, або висновок МСЕК, або ЛКК закладу охорони здоров`я.

Згідно правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23, до повноваження ЛКК щодо осіб, які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду віднесені повноваження приймати рішення, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667.

Також, у постанові від 11.04.2024 по справі №420/16689/23 Верховний Суд зазначив, що документ, який підтверджує відомості, що необхідні для застосування положень пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, повинен відповідати встановленій формі, має бути виданий уповноваженим органом, до компетенції якого належить це чинним законодавством органу, та містити інформацію про строк, на який він виданий, оскільки військовослужбовець ініціює остаточне звільнення з військової служби тощо.

Також, Верховний Суд у постанові від 13.06.2024 по справі №520/21316/23 наголосив на необхідності з`ясування судами чи відповідає висновок ЛКК встановленій формі, чи містить він всі відомості, притаманні такому медичному висновку, на підставі якої інформації він видавався та, за підсумком цього, чи є він належним доказом на підтвердження наявності у позивача підстав для звільнення з військової служби.

Водночас, Верховний Суд, надаючи оцінку подібним правовідносинам у постанові від 11.04.2024 у справі №420/16689/23 враховував, що відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що Закон №2232-XII встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів і перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. Зі свого боку приписи постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

Також Верховний Суд брав до уваги, що порядок видання та заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі" визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", а форми первинної облікової документації №080-2/о "Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі" (далі - висновок) визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-2/о "Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", які затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 №407, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за №510/36132 (далі - Інструкція №407).

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 №407, висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859. Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Згідно з Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-2/о "Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 №407, Висновок призначений для реєстрації когнітивних порушень які виникають при захворюваннях (органічні психічні розлади (F00-F09), розумова відсталість (F70-F79), порушення рухової активності (паралічі), соціальна дезадаптація, інвалідність І групи тощо). Когнітивні порушення можуть спостерігатися у симптокомлексі наступних розладів психіки (F10-F19), шизофренія (F20), первазивні розлади розвитку (F84), нейродегенеративні захворювання (хвороба Альцгеймера, Паркінсона тощо), судинні захворювання головного мозку (інсульти, інфаркти мозку, церебральний атеросклероз), нейроінфекція, наслідки черепно-мозкової травми, новоутворення, метаболічні порушення та інтоксикації, аутоімунні захворювання, генетичні захворювання тощо (пункт 2 Інструкції №407).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз наведеного дає підстави стверджувати, що належним доказам наявності підстави для звільнення позивача за вказаною ним підставою має бути один із вищевказаних висновків ЛКК, зокрема форма 080-4/о, що підтверджує наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, або інші форми (форма 080-2/о та форма, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667).

Таким чином, поданий позивачем до рапорту висновок ЛКК від 16.08.2023 (а.с. 45) не є належним доказом наявності правових підстав для звільнення з військової служби, оскільки оформлений у вигляді довідки та не відповідає встановленій формі.

Водночас наданий до рапорту Висновок ЛКК №103/70 від 16.08.2023 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма первинної облікової документації №080-4/о) є належним документом, який підтверджує всі відомості, які необхідні для застосування положень підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України №2232-XII.

Враховуючи викладене, відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби, відповідач діяв протиправно.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Резюмуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело до порушення норм матеріального права та неправильного вирішення справи.

Відтак, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

У відповідності до статті 139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового за подачу позовної заяви (2 422,40 грн.) та апеляційної скарги (3 633,60 грн.) підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення суду, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вiйськової частини НОМЕР_1 про відмову від 25.10.2024 року №3765/К у звільненні ОСОБА_4 з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4, абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу" від 25.03.1992 року №2232-ХІІ, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з iнвалiднiстю II групи на підстави поданого рапорту від 15.10.2024 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_4 з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4, абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу" від 25.03.1992 року №2232-ХІІ, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з iнвалiднiстю ІІ групи на підставі поданого рапорту від 15.10.2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6 056 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов