Справа № 357/12419/25
Суддя: Рижко Г. О.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-адр/357/20/25
У Х В А Л А

20 листопада 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Рижко Г. О. ,

при секретарі Примак А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду № 6 заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рашкової Валентини Володимирівни про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Рашкової Валентини Володимирівни звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № БЦ-425 від 08.04.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закриття провадження у справі, в якій просять суд:

ухвалити додаткове рішення у справі № 357/12419/25 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн.

І. Стислий виклад позицій сторін.

В обґрунтування заяви зазначають, що 24 жовтня 2025 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено. Скасовано постанову БЦ-425 від 08 квітня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 25500,00 гривень, провадження у справі закрито. Повний текст рішення було складено 24 жовтня 2025 року. Однак, під час винесення судом рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а саме щодо витрат на правничу допомогу.

Вказують, що між адвокатом та позивачем було укладено договір про надання правової допомоги № 04/07/25, протокол погодження договірної ціни, а також розрахунок витрат на правову допомогу у даній справі, на підставі договору було сформовано ордер, що наявний в матеріалах справи. Однак, в силу фінансових можливостей позивача та обставин справи, за домовленістю між адвокатом та клієнтом остаточна оплата послуг за надану правову допомогу була здійснена позивачем після ухвалення рішення суду, на підтвердження чого сторонами було підписано акт приймання-передачі наданих послуг від 28.10.2025.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

06.11.2025 заява надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025 надійшла у провадження судді Рижко Г.О.

Справу за заявою про ухвалення додаткового рішення призначено до судового розгляду на 20.11.2025 на 14:30 год.

Позивач та його представник був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи суду не надав.

Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що всі учасники справи повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування розгляду справи технічними засобами не здійснювалось зважаючи на те, що в судове засідання учасники справи не з`явились.

Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що відповідно до договору № 04/07/25 від 25.07.2025 про надання правової допомоги, укладеного між АБ «Валентини Рашкової», в особі керуючої бюро Рашкової Валентини Володимирівни та Бровченком Борисом Борисовичем, адвокатське бюро зобов`язалося надавати правову допомогу Клієнту у судах всіх інстанцій.

Відповідно до п. 3.1 договору Клієнт сплачує Адвокатському бюро гонорар, визначений в протоколі узгодження гонорару, який є додатком до даного Договору.

Відповідно до п. 3.3 договору сплата гонорару/витрат провадиться Клієнтом шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок та/або оприбутковуються Адвокатським бюро.

Відповідно до протоколу узгодження гонорару (договірної ціни), який є додатком № 1 до договору № 04/07/25 про надання правової допомоги від 25.07.2025 сторони сторони узгодили, що за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокатському бюро гонорар, виходячи з погодинної ставки в розмірі 2500,00 грн за 1 годину.

З розрахунку витрат за надану правову допомогу від 28.10.2025 вбачається, що позивачу було надано правову допомогу у справі № 357/12419/25 на суму 15000,00 грн, яка складається з наступного: зустріч з клієнтом, правовий аналіз документів, надання консультації 2500,00 грн (1 година), підготовка адвокатських запитів, позовної заяви, процесуальних та інших документів, заяв 7500,00 грн (3 години), участь в судових засіданнях 5000,00 грн (2 години).

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 28.10.2025, укладеного між сторонами, вартість послуг становить 15000,00 грн, які сплачено Клієнтом. Претензій не має.

Квитанцією до прибуткового касового ордера № 25 від 28.10.2025 підтверджується факт сплати позивачем наданих послуг за договором.

ІV. Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 3 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В ухвалах та постанові від 25.07.2023 у справі №340/4492/22, від 08.01.2024 у справі №580/3758/19, від 23.01.2024 у справі №380/12348/22 Верховний Суд дійшов висновку що, за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині касаційної скарги узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами касаційного розгляду не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Крім того, вирішуючи питання відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд у постанові від 22.11.2024 у справі № 420/15183/23 сформував наступні висновки:

«…за загальними правилами ч. 1 ст. 143 КАС України, питання щодо судових витрат суд вирішує у рішенні, постанові або ухвалі. Як виключення з цього правила, ч. 3 цієї статті передбачено можливість вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Однак така можливість допускається лише за наявності поважних причин неможливості надати до закінчення судового розгляду докази понесених судових витрат.

Визначення ч. 7 ст. 139 КАС України судових витрат не лише таких що сплачені, а й таких, що мають бути сплачені, не відміняє положень ст. 143 КАС України, якою передбачено загальні підходи до порядку вирішення розподілу судових витрат саме під час постановлення рішення, постанови, ухвали.

Застосування положень ст. 139 та 143 КАС України передбачає обов`язкове системне тлумачення цих норм, яке передбачає, що учаснику справи недостатньо лише «задекларувати» понесення в майбутньому судових витрат, а тим паче витрат на правову допомогу, а необхідно також довести неможливість з поважних причин оплатити її до прийняття рішення (постанови, ухвали) і на підтвердження таких причин надати відповідні докази.

Інакший підхід до розуміння природи судових витрат (зокрема витрат на правову допомогу) та порядку їх відшкодування, певною мірою узалежнить їх розмір від результатів розгляду справи і ускладнить можливість ревізії судом їх розміру на предмет розумності та співмірності відповідно до вимог ч. 5 ст. 134 та ч. 9 ст. 139 КАС України.

Крім того, визначені п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України підстави для ухвалення додаткового рішення передбачають, що на момент ухвалення рішення у суду була можливість вирішити питання про судові витрати, однак таке питання не було вирішене. При цьому, невирішення цього питання відбулось з вини суду, а не учасника процесу.

З огляду на це, відсутність на момент ухвалення рішення у суду доказів понесених судових витрат (в т.ч. на правову допомогу), виключає можливість ухвалення додаткового рішення з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України».

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання правничої допомоги укладено ще 25.07.2025, протокол узгодження гонорару до договору про надання правничої допомоги - 25.07.2025, розрахунок витрат за надану правову допомогу 28.10.2025, акт приймання передачі грошових коштів складено 28.10.2025 та в цей же день проведено оплату за надані послуги.

Судом встановлено, що ні в описовій, ні у прохальній частині позовної заяви позивач не ставив питання про стягнення витрат на правничу допомогу. Так само як і не заявляв про стягнення витрат на правничу допомогу усно під час судового розгляду справи. Крім того, під час розгляду справи по суті у судовому засіданні, в якому був присутній представник позивача адвокат Рашкова В.В., не було подано заяви про долучення доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу чи клопотання про неможливість подання таких доказів до розгляду справи по суті та/чи заяви на певній стадії до ухвалення рішення, що такі докази понесення витрат на правничу допомогу у зв`язку із поважністю неможливості подання у визначений строк будуть подані протягом п`яти днів, опісля ухвалення рішення суду.

На переконання суду навіть у разі зазначення в описовій частині позову про те, що про витрати щодо правничої допомоги буде вирішено після винесення рішення по суті не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу, адже за такого викладу без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично буде позбавлений можливості встановити склад таких витрат та факт їх понесення.

Наведене вище дає підстави вважати, що позивач не подав заяви, яка б у розумінні положень ч. 7 ст. 139, ч. 3 ст. 143 КАС України давала суду підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Відсутність на момент ухвалення рішення у суду доказів понесених судових витрат на правничу допомогу виключає можливість ухвалення додаткового рішення з підставі передбачених п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України.

За аналогічних обставин Верховний Суд у справі № 280/3862/20 дійшов висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням заяви про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду.

Підсумовуючи наведене, подання позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, без попереднього звернення про надання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а також без обґрунтування поважності причин, які обумовлюють неможливість підтвердження витрат до завершення розгляду справи, спонукає до висновку про залишення такої заяви без розгляду відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 166, 243, 248, 250, 254, 256, 293-295 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника позивача адвоката Рашкової Валентини Володимирівни про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 357/12419/25 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено 20.11.2025.

СуддяГ. О. Рижко