Справа № 554/3583/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 р.Справа № 554/3583/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.08.2025, головуючий суддя І інстанції: Материнко М.О., м. Полтава, повний текст складено 11.08.25 року по справі № 554/3583/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України третя особа Поліцейський 2 взводу 4 роти УПП батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області капрал поліції Михайлик Ігор Анатолійович

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Полтави з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі по тексту ДПП, відповідач), третя особа- поліцейський 2 взводу 4 роти УПП батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області капрал поліції Михайлик Ігор Анатолійович (далі по тексту Михайлик І. А., поліцейський, третя особа), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4223245 від 08.03.2025, винесену поліцейським 2 взводу 4 роти УПП Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області капралом поліції Михайликом Ігорем Анатолійовичем, про накладення на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 20400 гривень.

В обґрунтування позовних вимог стверджував про протиправність постанови серії ЕНА № 4223245 від 08.03.2025, оскільки при її складанні поліцейським не дотримано процедури розгляду справи, встановленої статтями 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та проігноровано, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані крайньої необхідності, везучи дідуся в лікарню, так як останній страждав від пекучого болю.

Зауважив, що особисто повідомив інспектора про обставини позбавлення його права керування транспортними засобами постановою Ленінського районного суду м. Полтави по 23.01.2025 по справі № 553/4812/24, однак переймаючись за життя та здоров`я дідуся, вчинив такі дії з метою доставити останнього у лікарню, що не було враховано поліцейським при складанні спірної постанови.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.08.2025 по справі №554/3583/25 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа- поліцейський 2 взводу 4 роти УПП батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області капрал поліції Ігор Михайлик про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.08.2025 по справі № 554/3583/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 4 статті 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскільки оскаржувану постанову ухвалено поліцейським роти № 4 Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Михайликом І. А., а представництво інтересів Департаменту патрульної поліції в суді здійснюється представником Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, розгляд справи у суді першої інстанції необхідно було провести за участю ГУНП в Полтавській області, яке судом першої інстанції взагалі не повідомлялося про дату, час та місце розгляду справи, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства та є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Також, зазначив, що з відеозапису, наданого відповідачем на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, вбачається лише факт зупинки транспортного засобу, а не керування позивачем автомобілем Hyundai Sonata державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та порушення останнім пункту 12.1 Правил дорожнього руху (далі по тексту ПДР).

Зазначив, що 08.03.2025 позивач був зупинений на території, яка входить до переліку територій можливих бойових дій, що може свідчити про керування ним транспортним засобом в стані крайньої необхідності, а тому факт порушення позивачем ПДР є недоведеним.

В іншій частині зміст апеляційної скарги є аналогічним змісту позовної заяви.

Відповідач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти її доводів, просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.08.2025 по справі № 554/3583/25 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування відзиву наполягав на законності складеної за частиною 4 статті 126 КУпАП постанови від 08.03.2025 серії ЕНА № 4223245, оскільки позивачем як в адміністративному позові так і в апеляційній скарзі не заперечуються факт керування транспортним засобом Hyundai Sonata д.н.з НОМЕР_1 при позбавленні права керування відповідно до постанови Ленінського районного суду міста Полтави по справі № 553/4812/24 від 23.01.2025, в якій вказані також місце, час та дата скоєння правопорушення.

Звернув увагу на те, що з відеозапису, доданого до матеріалів справи разом із відзивом на адміністративний позов, не вбачається перебування 08.03.2025 у автомобілі Hyundai Sonata, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , дідуся ОСОБА_1 .

Стверджував, що відповідачем належним чином задокументовано та доведено належними та допустимими доказами факт порушення позивачем ПДР України, що свідчить про скоєння останнім адміністративного правопорушення.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 4223245 від 08.03.2025.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, у відзиві на апеляційну скаргу просив розгляд апеляційної скарги провести за його відсутності.

Третя особа у судове засідання не прибула, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до частини 3 статті 268 та частини 2 статті 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 березня 2025 року, близько 11 год 15 хв, ОСОБА_1 , рухався на автомобілі HYUNDAI SONATA державний номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі М-22 у с. Нові Санжари та був зупинений поліцейським Михайликом І. А., якому повідомив, що разом з позивачем в автомобілі перебуває його дідусь - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому терміново потрібно дістатися до лікарні.

Після чого позивач самостійно повідомив інспектора, що згідно з постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 23 січня 2025 року він позбавлений права керування транспортними засобами. Пояснив, що він рухається на своєму власному автомобілі, везучи дідуся ОСОБА_2 до лікарні через стан останнього, який потерпав від пекучого болю. А відтак, знаючи, що не може керувати транспортним засобом, вчинив такі дії в стані крайньої необхідності.

Після цього відповідачем було складено відносно позивача постанову серії ЕНА № 4223245 від 08.03.2025 про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень.

Зазначені дії відповідача позивач вважає протиправними, а постанову незаконною, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про визнання її протиправною та скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №4223245 від 08.03.2025, як такої, що відповідає приписам частини 3 статті 283 КУпАП, містить відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким здійснювалась фото-відео фіксація (п. 5 постанови), розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, права особи яка притягується до адміністративної відповідальності.

Судом першої інстанції також враховано, що ОСОБА_1 до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, водночас, сам факт незгоди позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок притягнення позивача до адміністративної відповідальності постановою серії ЕНА № 4223245 від 08.03.2025 за частиною 4 статті 126 КУпАП, за керування транспортним засобом, будучи позбавленим такого права за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, прийняттю відносно позивача спірної постанови передувало притягнення його до адміністративної відповідальності постановою Ленінського районного суду міста Полтави від 23.01.2025 по справі № 553/4812/24 за частиною 1 статті 130 КУпАП.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу положень пункту 11 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Відповідно до частини 2 статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

З метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища положеннями Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі по тексту Закон № 3353-XII) визначено правові та соціальні основи дорожнього руху.

Згідно зі статтею 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

На виконання вимог статті 16 Закону № 3353-XII водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;

на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством.

Відповідно до статті 15 Закону № 3353-XII забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлено Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

За пунктом 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

На виконання приписів пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Відповідно до підпункту а пункту 2.1. ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з підпунктом а пункту 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Виходячи з аналізу наведених норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Згідно з частиною 4 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що керування транспортним засобом за відсутності у особи-водія посвідчення водія є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На виконання положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 08.03.2025 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Hyundai Sonata номерний знак НОМЕР_1 близько 11 год 15 хв, на а/д М-22 (Полтава Олександрія 26км) у с. Лелюхівка, не мав посвідчення водія, оскільки постановою Ленінського районного суду міста Полтави від 23.01.2025 по справі № 553/4812/24 був позбавлений права керування.

Так, дослідженням колегією суддів відеозаписом з боді камери поліцейського (14078e3522c56c4cf841dfged01a762) підтверджено, що 08.03.2025 поліцейський зупинив автомобіль Hyundai Sonata номерний знак НОМЕР_1 , який здійснював рух на а/д М-22 (Полтава Олександрія 26км) у с. Лелюхівка. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_1 , якому було повідомлено про порушення ним швидкісного режиму в населеному пункті, що є порушенням пункту 12.4 ПДР України. Запропоновано позивачу надати поліцейському посвідчення водія, однак ОСОБА_1 тривалий час ігнорував прохання поліцейського, проте згодом відмовив інспектору поліції в пред`явленні посвідчення водія, повідомивши, що раніше був позбавлений права керування транспортними засобами у зв`язку із чим посвідчення водія відсутнє.

Долученими до матеріалів справи відеозаписами подій, що мали місце 08.03.2025 також підтверджено, що позивачем не заявлялось жодних клопотань до поліцейського з приводу необхідності надання пояснень, скористатись правовою допомогою чи з інших процесуальних питань, що свідчить про необґрунтованість тверджень позивача про порушення поліцейським процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до пункту 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, а позивач рухався зі швидкістю 73 км/год, що підтверджується відеозаписом _Jm000_0308_111538, який міститься на диску долученого відповідачем до відзиву на позовну заяву, посилання позивача на безпідставність зупинки його авто 08.03.2025 та відсутності доказів порушення останнім швидкісного режиму, а також факту керування вищезазначеним автомобілем, є такими, що спростовано дослідженими матеріалами справи.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 7 розділу XV «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція № 1395) працівник підрозділу поліції, який здійснює контроль за видачею та використанням бланків протоколів про адміністративні правопорушення, постанов про адміністративні правопорушення та тимчасових дозволів на право керування транспортним засобом, одночасно здійснює перевірку правомірності і правильності використання та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення й у випадках виявлення недоліків доповідає рапортом керівникові підрозділу поліції.

Так, за результатами перевірки повідомлених позивачем відомостей, представником відповідача через систему Національної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України було підтверджено, що ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортним засобом строком на 1 рік на підставі рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 23.01.2025 по справі № 553/4812/24, що свідчить про керування позивачем автомобілем Hyundai Sonata номерний знак НОМЕР_1 , як особою, позбавленою права керування транспортним засобом.

Відповідно до частини 2 статті 317-1 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

З Єдиного державного реєстру судових рішень, колегією суддів встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 23.01.2025 по справі № 553/4812/24, що набрало законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень вказана постанова набрала законної сили 04.02.2025 та в апеляційному порядку не оскаржувалась.

А відтак, станом на 08.03.2025 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Hyundai Sonata номерний знак НОМЕР_1 , вважався особою, яка позбавлена права керування таким транспортним засобом, тобто вчинив правопорушення, передбачене частиною 4 статті 126 КУпАП.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки станом на 08.03.2025 (день винесення оскаржуваної постанови) позивач був позбавлений права керування транспортними засобами, інспектор патрульної поліції, встановивши вказаний факт, правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності на підставі частини 4 статті 126 КУпАП.

Вищенаведене дозволяє дійти висновку про доведення відповідачем наявності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , яке передбачене частиною 4 статті 126 КУпАП.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності через керування автомобілем у стані крайньої необхідності, борючись за здоров`я дідуся, з наступних підстав.

Відповідно до статті 18 КУпАП "Крайня необхідність" визначає, що дія, яка вчинена для усунення небезпеки, що загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, або установленому порядку управління, і яка за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, не є адміністративним правопорушенням, якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, відповідно до вимог статті 18 КУпАП обов`язковою умовою наявності стану крайньої необхідності є неможливість усунення небезпеки іншими засобами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивач мав звернутися про допомогу до інших водіїв, або викликати швидку допомогу, тобто обрати інші засоби усунення стану крайньої необхідності, однак таких дій не вчинив. Доказів неможливості скористатись альтернативними та правомірними заходами для усунення стану крайньої необхідності, позивачем до матеріалів справи не надано, відтак вказані доводи позивача є необґрунтованим та таким, що не спростовують факту порушення останнім правил дорожнього руху, а також не звільняють ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Обставини перебування позивача у момент зупинки на території можливих бойових дій, жодним чином не доводять наявність у вказаній ситуації стану крайньої необхідності, оскільки позивачем взагалі не пояснюється як саме обставина перебування території Полтавської області, а саме с. Лелюхівка, у переліку територій можливих бойових дій зумовила необхідність керування транспортним засобом будучи позбавленим такого права.

З приводу доводів позивача про не повідомлення судом першої інстанції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про розгляд справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

За приписами пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: як зокрема порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 у справі за №724/716/16-а.

Згідно з пунктами 1-4 Положення про Департамент патрульної поліції, затверджений Наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73 ДПП є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку.

Повне найменування - Департамент патрульної поліції, скорочена назва - ДПП.

Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції (далі - підрозділи Департаменту патрульної поліції).

Департамент патрульної поліції організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що спірну постанову складено відносно позивача поліцейським 2 взводу 4 роти Управління патрульної поліції батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області капралом поліції Михайликом І. А.

Слід зазначити, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори чи управління, які є структурними підрозділами відповідного органу, діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, а саме Департаменту патрульної поліції.

З матеріалів справи вбачається, що в якості відповідача у справі позивачем вірно визначено Департамент патрульної поліції, відтак жодних правових підстав для повідомлення Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яке є окремою юридичною особою, у суду першої інстанції не було.

Отже, доводи ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права ґрунтуються на власному тлумаченні приписів законодавства.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.08.2025 по справі № 554/3583/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій