Справа № 200/7882/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року справа №200/7882/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі № 200/7882/24 (головуючий І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Наталію Малькевич, звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому (з урахуванням уточнених позовних вимог) просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначені позивачу пенсії за віком від 18 квітня 2023 року № 36 у відповідності до п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 22 жовтня 2021 року та призначити ОСОБА_1 з 22 жовтня 2021 року пенсію відповідно до положень п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VІ, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 12 червня 2016 року по 10 травня 2019 року (а.с. 1-6).

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено наступне.

22 жовтня 2021 року позивач звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

На момент звернення до органів Пенсійного фонду позивач досягла 50-річного віку та набула страхового стажу 27 років 6 місяців 25 днів та понад 10 років пільгового стажу за Списком № 2.

Рішенням Головного управління ПФУ в Донецькій області від 26 жовтня 2021 року № 6 в призначенні пенсії позивачці було відмовлено, у зв`язку із недосягненням віку 55 років та відсутністю необхідного пільгового стажу 10 років.

За підрахунками відповідача пільговий стаж позивача за Списком № 2 на момент звернення із заявою про призначення пенсії склав 5 років 9 місяців 15 днів; страховий - 27 років 6 місяців 25 днів. До пільгового стажу відповідачем не було зараховано періоди роботи з 22 червня 2010 року по 11 червня 2016 року.

Позивачем зазначене рішення було оскаржено в судовому порядку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 200/17536/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26 жовтня 2021 року № 36 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язано пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 22 жовтня 2021 року із застосуванням під час вирішення питання про призначення пенсії норм п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ з зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 22 червня 2010 року по 11 червня 2016 року.

Позивач вважає, що вона набула право на призначення пенсії, так як її пільговий стаж за Списком № 2 склав 11 років 9 місяців 16 днів.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року відповідачем було повторно розглянуто заяву позивача від 22 жовтня 2021 року, застосовано під час вирішення питання про призначення пенсії норму п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, зараховано до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи ОСОБА_1 з 22 червня 2010 року по 11 червня 2016 року (за рішенням суду), а також періоди з 1 липня 2008 по 29 грудня 2009 року, з 1 січня 2020 року по 21 червня 2010 року та відмовлено в призначені пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу (10 років).

При повторному розгляді заяви позивача відповідачем не були зараховані до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи останньої на посаді пробовідбірника 2 розряду в ДП ВК Краснолиманська з 12 червня 2016 року по 10 травня 2019 року.

З наданої відповідачем відповіді позивачу від 3 жовтня 2024 року та з рішення від 18 квітня 2023 року не вбачається - з яких саме підстав до пільгового стажу за Списком № 2 не було зараховано періоди роботи позивача з 12 червня 2016 року по 10 травня 2019 року.

Позивач вважає, що не зарахування періоду її роботи з 12 червня 2016 року по 10 травня 2019 року до пільгового стажу за Списком № 2 є необґрунтованим, а рішення відповідача від 18 квітня 2023 року є незаконним та таким, що порушує її право на отримання пенсії (а.с. 1-4, 31-34).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі № 200/7882/24 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18 квітня 2023 року № 36 про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 22 жовтня 2021 року відповідно до положень п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VІ, - із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періоду з 12 червня 2016 року по 10 травня 2019 року.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, паспорт НОМЕР_1 від 31 травня 2008 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 7-10).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 94).

Судом встановлено, що 22 жовтня 2021 року позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернулась із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах № 6941 (а.с. 47).

За результатами розгляду зазначеної заяви 26 жовтня 2021 року відповідачем було прийнято рішення № 36 про відмову в призначенні пенсії. У рішенні зазначено, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсійний вік становить 55 років; необхідний страховий стаж 25 років; вік заявника 50 років; страховий стаж становить 27 років 06 місяців 25 днів, пільговий стаж становить 05 років 09 місяців 15 днів (а.с. 80).

Пенсійним органом не було зараховано до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи позивача з 22 лютого 2010 року по 11 червня 2016 року у зв`язку із тим, що в наказі про атестацію № 298 від 21 червня 2010 року в переліку професій немає професії, яка зазначена у пільговій довідці (зв.бік а.с. 80).

Не погодившись із рішенням відповідача від 26 жовтня 2021 року, позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із відповідним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року по справі № 200/17536/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26 жовтня 2021 року № 36; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 22 жовтня 2021 року із застосуванням під час вирішення питання про призначення пенсії, норм п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ та із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 22 червня 2010 року по 11 червня 2016 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103346570).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 200/17536/21 залишено без змін.

На виконання зазначеного судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 22 жовтня 2021 року із застосуванням під час вирішення питання про призначення пенсії, норм пункту б ст. 13 Закону № 1788-ХІІ.

Рішенням від 18 квітня 2023 року за наслідком повторного розгляду заяви позивача від 22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу (10 років). У рішенні зазначено, що страховий стаж складає 28 років 3 місяці 00 днів, у тому числі пільговий стаж роботи за Списком № 2 7 років 11 місяців 11 днів (а.с. 35, 85).

Як вбачається із зазначеного рішення, до пільгового стажу позивача за Списком № 2 зараховано періоди роботи: з 1 липня 2008 року по 29 грудня 2009 року, з 1 січня 2010 року по 21 червня 2010 року та (на виконання рішення суду) з 22 червня 2010 року по 11 червня 2016 року.

За поясненням відповідача, періоди роботи ОСОБА_1 з 12 червня 2016 року по 10 травня 2019 року не було зараховано до пільгового стажу за Списком № 2 оскільки рішення суду не містило таких зобов`язань (а.с. 89-91).

Інших підстав не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 спірного періоду при повторному розгляді заяви позивача про призначенні пенсії відповідачем не зазначено.

Згідно із записами у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_3 від 1 травня 2008 року позивач з 1 липня 2008 року по 10 травня 2019 року працювала в ДП Вугільна компанія Краснолиманська пробовідбірником 2 розряду (записи №№ 17-19) (а.с. 13, 61).

Відповідно до довідки від 3 вересня 2021 року № 36 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ДП Вугільна компанія Краснолиманська, ОСОБА_1 з 1 липня 2008 року по 10 травня 2019 року працювала повний робочий день за професією пробовідбірник, що передбачена Списком № 2 розділ 2 підрозділ "а" код КП 2а. Підстава: Постанова КМУ від 16 січня 2003 року № 36, Постанова КМУ від 24 червня 2016 року, накази про атестацію робочих місць № 190 від 21 червня 2005 року, № 298 від 21 червня 2010 року, № 1085 від 12 червня 2015 року, № 345 від 12 червня 2020 року. За період з 1 липня 2008 року по 10 травня 2019 року стаж становить 10 років 10 місяців 9 днів (а.с. 66).

Згідно з довідкою РС-право відповідачем при повторному розгляді заяви позивача від 22 жовтня 2021 року період її навчання та трудової діяльності були зараховані до страхового та пільгового стажу наступним чином:

- з 1 вересня 1986 року по 26 лютого 1991 року (навчання у вищих/ середн.НЗ) - зараховано до страхового стажу (4 роки 5 місяців 26 днів);

- з 26 листопада 1991 року по 14 жовтня 1994 року - зараховано до страхового стажу (2 роки 10 місяців 19 днів);

- з 1 січня 2000 року по 30 червня 2000 року - зараховано до страхового стажу (0 років 6 місяців 0 днів);

- з 1 листопада 2000 року по 10 листопада 2000 року - зараховано до страхового стажу (0 років 0 місяців 10 днів);

- з 1 грудня 2000 року по 31 грудня 2003 року - зараховано до страхового стажу (3 роки 1 місяць 0 днів);

- з 1 січня 2004 року по 30 жовтня 2 006 року - зараховано до страхового стажу (2 роки 10 місяців 0 днів);

- з 31 жовтня 2006 року по 13 січня 2008 року - зараховано до страхового стажу (1 рік 2 місяці 13 днів);

- з 1 липня 2008 року по 29 грудня 2009 року - зараховано до страхового стажу та пільгового стажу (Список № 2) (1 рік 5 місяців 29 днів);

- з 30 грудня 2009 року по 31 грудня 2009 року - зараховано до страхового стажу (0 років 0 місяців 2 дні);

- з 1 січня 2010 року по 21 червня 2010 року - зараховано до страхового стажу та пільгового стажу (Список № 2) (0 років 5 місяців 21 день);

-з 22 червня 2010 року по 11 червня 2016 року - зараховано до страхового стажу та пільгового стажу (Список №2) (5 років 11 місяців 20 днів);

- з 12 червня 2016 року по 24 грудня 2016 року - зараховано до страхового стажу (0 років 6 місяців 13 днів);

- з 25 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року - зараховано до страхового стажу (0 років 0 місяців 7 днів);

- з 1 січня 2017 року по 12 грудня 2017 року - зараховано до страхового стажу (0 років 11 місяців 12 днів);

-з 13 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року - зараховано до страхового стажу (0 років 0 місяців 19 днів);

- з 1 січня 2018 року по 26 грудня 2018 року - зараховано до страхового стажу (0 років 11 місяців 26 днів);

- з 27 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року - зараховано до страхового стажу (0 років 0 місяців 5 днів);

- з 1 січня 2019 року по 6 травня 2019 року - зараховано до страхового стажу (0 років 4 місяці 6 днів);

- з 7 травня 2019 року по 10 травня 2019 року - зараховано до страхового стажу (0 років 0 місяців 4 дні);

- з 14 травня 2019 року по 7 липня 2020 року - зараховано до страхового стажу (1 рік 1 місяць 24 дні);

- з 14 липня 2020 року по 13 листопада 2020 року - зараховано до страхового стажу (0 років 4 місяці 0 днів);

- з 17 листопада 2020 року по 30 червня 2021 року - зараховано до страхового стажу (0 років 7 місяців 14 днів);

- з 1 липня 2021 по 30 вересня 2021 року - зараховано до страхового стажу (0 років 3 місяці 0 днів);

Страховий стаж всього: 28 років 3 місяці 0 днів.

Робота за списком № 2 - 7 років 11 місяців 11 днів (а.с. 15, 82).

Як встановлено судом, у відповідь на звернення позивача від 10 вересня 2024 року відповідач листом від 3 жовтня 2024 року повідомив ОСОБА_1 про прийняте рішення (а.с. 45, 6, 87).

19 листопада 2024 року адвокат Н.Малькевич, представник позивача, звернулась до відповідача із адвокатським запитом щодо направлення їй копії спірного рішення (а.с. 26).

Листом від 11 листопада 2024 року відповідач направив адвокату Н.Малькевич копію спірного рішення (а.с. 35-36).

Будучі не згодною із рішенням відповідача від 18 квітня 2023 року № 36, яким їй вдруге відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, […].

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років і 6 місяців на зазначених роботах […]; а відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: […] жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. […].

Згідно із п. 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці […].

Відповідно до пояснень відповідач, до пільгового стажу позивача за Списком № 2 не було враховано спірний період (з 12 червня 2016 року по 10 травня 2019 року) у зв`язку із тим, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року по справі № 200/17536/21 не містило таких зобов`язань (а.с. 89-91).

Згідно із постановою Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 174/658/16-а оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Як вбачається із трудової книжки позивача у спірний період вона працювала в ДП ВК Краснолиманська пробовідбірником 2 розряду (записи №№ 17-19) (а.с. 13, 61).

Відповідно до довідки від 3 вересня 2021 року № 36 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ДП Вугільна компанія Краснолиманська, ОСОБА_1 з 1 липня 2008 року по 10 травня 2019 року працювала повний робочий день за професією пробовідбірник, що передбачена Списком № 2 розділ 2 підрозділ а код КП 2а. Підстава: […] Постанова КМУ від 16 січня 2003 року № 36, Постанова КМУ від 24 червня 2016 року, накази про атестацію робочих місць […] № 1085 від 12 червня 2015 року, […]. За період з 1 липня 2008 року по 10 травня 2019 рок стаж становить 10 років 10 місяців 9 днів (а.с. 66).

В матеріалах справи наявна копія наказу ДП ВК Краснолиманська від 12 червня 2015 року № 1085 Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці, відповідно до якого професія пробовідбірник є атестованою за Списком № 2 (а.с. 69).

Враховуючи наведене, суд висновує, що період роботи позивача з 12 червня 2016 року по 10 травня 2019 року підлягав зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком № 2.

Суд зауважує, що обґрунтування відповідача підстав не врахування зазначеного періоду до пільгового стажу позивача (рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року по справі № 200/17536/21 не містило таких зобов`язань) є безпідставними, так як в межах адміністративної справи № 200/17536/21 питання зарахування зазначеного періоду до пільгового стажу позивача не було спірним.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість та неправомірність спірного рішення.

Як наслідок, позовні вимоги позивача про визнання цього рішення протиправним та скасування підлягають задоволенню.

З цих же підстав підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 періоду її роботи з 12 червня 2016 року по 10 травня 2019 року.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію з 22 жовтня 2021 року відповідно до положень п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VІ, - суд виходить з наступного.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 цієї ж статті у разі скасування […] індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. […] Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями мають розумітись повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це такі повноваження, які надають адміністративному органу при прийнятті рішення відповідно до чинного законодавства певний ступінь свободи, коли адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати (прийняти) один з кількох передбачених законом варіантів рішення.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).

Судом встановлено, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (в тому числі має не менше 10 років пільгового стажу за Списком № 2, відсутність якого слугувала єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії).

Прийняття судового рішення про зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пільгову пенсію у зв`язку із наявністю необхідного пільгового стажу не передбачає втручання суду в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як зазначено у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов висновку за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача і в цій частині та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 із врахуванням вимог п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі № 200/7882/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі № 200/7882/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць