Справа № 947/448/25
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 947/448/25

Перша інстанція суддя Луняченко В.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.,

при секретарі Ісмієвій А.І.

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мостіпан К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕНА № 3759009 від 30 грудня 2024 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2025 року задоволено адміністративний позов.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що позивача у межах спірних правовідносин правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за наслідком виявлення поліцейським факту вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому, апелянт зазначає, що ним належним чином доведено правомірність оскаржуваної постанови та не порушено процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, судова колегія приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Департаменту патрульної поліції, серії ЕНА № 3759009 від 30 грудня 2024 року, притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що 30 грудня 2024 року о 14:29 на 210 км автомобільної траси М-05 «Київ-Одеса» , водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mazda CX-9, д/н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 141 км/год, чим перевищив встановлену швидкість руху більш як на 20 км/год та порушив п. 12.9 б ПДР. Швидкість транспортного засобу виміряна приладом TruCam ТС000735.

Не погоджуючись з фактом притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як суб`єктом владних повноважень протиправно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух», порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, вони встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пп. «б» п. 12.9 ПДР України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, частина друга статті 44-3, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Згідно ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-8 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанови Департаменту патрульної поліції «Про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» серії ЕНА № 3759009 від 30 грудня 2024 року.

Зазначеною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В даному випадку, поліцейськими встановлено, що позивач керував транспортним засобом та перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позову, а також надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, задовольняючи позовні вимоги у даній справі судом першої інстанції зроблено висновок про те, що наразі існує різна судова практика судів апеляційної інстанції щодо правомірності використання поліцейськими лазерного вимірювача швидкості TRUCAM у ручному режимі, а як наслідок визнано протиправною оскаржувану постанову, посилаючись на існування правової невизначеності у спірному питанні.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що судові рішення судів апеляційної інстанції не є джерелами права у розумінні положень ст. 8 КАС України, а також висновки судів апеляційної інстанції щодо застосування норм права, не мають обов`язкового характеру для інших судів при застосуванні таких норм права (ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

З іншого боку, колегія суддів наголошує, що згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Тобто, наявність різної судової практики судів апеляційної інстанції, як єдина підстава для задоволення позову, що викладена в рішенні суду, жодним чином не підтверджує протиправності оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Вказані висновки свідчать про прийняття судом першої інстанції необґрунтованого рішення про задоволення позову.

З іншого боку, як встановлено судом першої інстанції, факт руху дорогою загального користування автомобіля позивача MAZDA CX-9 зі швидкістю 141 кілометри за годину встановлено поліцейським за допомогою лазерного вимірювача швидкості TRUCAM ТС000735.

При цьому, як вбачається із наданих сторонами пояснень, в процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення, поліцейським досліджено на місці вчинення спірного правопорушення покази лазерного вимірювача швидкості TRUCAM ТС000735, яким зафіксована швидкість автомобіля позивача в момент його руху.

В свою чергу, щодо доводів про використання лазерного вимірювача швидкості TRUCAM поза межами дії дорожнього знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», з порушенням вимог ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», а також щодо неправильної експлуатації поліцейським лазерного вимірювача швидкості TRUCAM, колегія суддів зазначає.

В даному випадку, у посібнику користувача по TRUCAM, копію якого надано до суду, зазначається про можливість використання лазерного вимірювача швидкості TRUCAM у ручному та автоматичному режимах, а також використання приладу з руки, або з треноги.

Тобто, монтаж лазерного вимірювача швидкості TRUCAM на треногу не є обов`язковим для його використання поліцейськими.

При цьому, використання технічних приладів та технічних засобів з виявлення та/або фіксації правопорушень, яким є лазерний вимірювач швидкості TRUCAM, узгоджується з приписами ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію».

В свою чергу, абз. 7 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» визначає додаткові можливості монтажу/розміщення технічних приладів та технічних засобів та не є нормою, що повністю забороняє використання технічних приладів та технічних засобів руками поліцейських.

Аналогічним чином, вимога ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» щодо інформування про змонтовані/розміщені технічні прилади, а також необхідність використання приладів відеофіксації у зоні дії дорожнього знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», не стосується лазерного вимірювача швидкості, який використовувався у ручному режимі (не в автоматичном режимі) без здійснення відеофіксації.

Крім того, згідно наданої апелянтом схеми розміщення дорожніх знаків, спірне правопорушення вчинено у зоні дії дорожнього знаку 5.76.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доведеним факт вчинення позивачем спірного правопорушення на підставі проведених поліцейськими вимірів швидкості автомобіля за допомогою лазерного вимірювача швидкості TRUCAM.

З іншого боку, позивач не заперечує факту своєї участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки його транспортного засобу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, відноситься до правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

В свою чергу, згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП, У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 258 КУпАП, Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Тобто, внаслідок виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейським правомірно винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення відповідного правопорушення.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що йому не надано можливості реалізувати свого права на отримання юридичної допомоги, так як позивачем не доведено, що він дійсно намагався скористатися послугами адвоката на місці вчинення спірного правопорушення та вчиняв з цією метою будь-які дії.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування оскаржуваної постанови.

З іншого боку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. При цьому, деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за наслідком розгляду даної справи належним чином надано правову оцінку основним доводам сторін, якими не спростовано висновки суб`єкта владних повноважень про вчинення позивачем спірного порушення.

При цьому, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи, колегія суддів вважає скасувати оскаржуване рішення та прийняти у справі нове рішення, яким залишити без задоволення позовні вимоги у даній справі.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 310, 315, 317 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Задовольнити апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції.

Скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2025 року, прийнявши у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.А. Шевчук А.В. Крусян