Справа № 300/8518/24
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" листопада 2025 р. справа № 300/8518/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача Семчук Михайло Миколайович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №465 від 27.08.2023 року «Про результати службового розслідування»
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію за 21.07.2023 та 27.07.2023 року а також за липень 2023 року в повному обсязі.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року за липень 2023 року.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за 21.07.2023 та 27.07.2023 року.
Позовні вимоги мотивовані прийняттям командиром військової частини НОМЕР_2 протиправного наказу №465 від 27.08.2023 року «Про результати службового розслідування».
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
28.11.2024 року від військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову.
17.12.2024 року позивачем подано відповідь на відзив, згідно якої викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.
26.12.2025 року до суду надійшло клопотання про долучення пояснень позивача.
29.07.2025 року через систему «Електронний суд» від військової частини НОМЕР_2 надійшла заява про заміну сторони її правонаступником.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 року замінено відповідача військову частину НОМЕР_2 на військову частину НОМЕР_1 в адміністративній справі № 300/8518/24.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
В березні 2022 року позивач був призваний у ЗС України за мобілізацією та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді начальника продовольчої служби логістики в званні старшого лейтенанта.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №231 від 14.08.2023 року позивача звільнено з військової служби на підставі абз.1, підпункту «г», пункту 2, частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини та визнано таким, що 14.08.2023 року справи та посаду здав і вибув для постановки на облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У жовтні 2024 року позивач звернувся з позовом до Івано-Франківського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування п. 3 наказу командира в/частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.07.2023 року за №216, яким позивача визнано таким, що самовільно залишив військову частину з 21.07.2023 по 22.07.2023 та з роки, у зв`язку з чим 08.10.2024 року судом винесена ухвала про відкриття провадження у справі.
Із відзиву на позовну заяву, який надійшов з військової частини НОМЕР_2 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду 20.10.2024 року позивач дізнався про існування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №465 від 27.08.2023 року «Про результати службового розслідування». Копія цього наказу була долучена до відзиву.
Згідно п. 2 цього наказу встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини НОМЕР_2 21.07.23 та 27.07.2023 року.
Відповідно до п. З наказу за самовільне залишення мною військової частини НОМЕР_2 21.07.23 та 27.07.2023 року без поважних причин, за порушення наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 29.12.2022 року за №167 «Про організацію служби військ і бойового навчання у військовій частині НОМЕР_2 у 2023 році», неналежне виконання вимог наказів та інших керівних документів пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, що негативно впливають на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу притягнути мене до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення, передбачене п. «в» ст. 48 Дисциплінарного Статуту ЗС України - «сувора догана».
Згідно п. 4 цього наказу помічнику командира з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 :
На підставі п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким Іншим особам затвердженому наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року позбавили позивача щомісячної премії відповідно до особистого внеску в загальні результати служби в повному обсязі за весь період відсутності, а також в повному обсязі за місяць повернення до військової частини, тобто за липень 2023 року.
На підставі абзаці 1 пункту 14 розділу XXXIV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам затвердженому наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 не виплачувати додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року за липень 2023 року.
Вважаючи такі дії дія відповідача протиправними, відповідач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Суд, у відповідності до статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних сил України» від 24.03.1999 за №551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну таємницю;
додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтею 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Згідно з пунктами 2, 3 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді; ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України; проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду з обов`язковим зазначенням: предмета огляду та його стислого опису; часу, дати, місця (населеного пункту) огляду; посади, військового звання, прізвища та імені особи, яка складає документ; військового звання, прізвища та імені посадової (службової) особи, яка бере участь у службовому розслідуванні (за необхідності); прізвища, імені, по батькові та фактичної адреси проживання двох присутніх осіб; фактичного місцезнаходження військової частини, установи, підприємства тощо; місця складання документа (номер службового кабінету або іншого приміщення); у разі використання технічних (відео-, фото- або аудіо-) засобів - цифрового пристрою, його назви, моделі; підписів присутніх осіб на кожному аркуші та їх прізвищ, ініціалів, підписів на останньому аркуші; підпису особи, яка склала акт огляду, на останньому аркуші.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Пунктом 3 розділу V Порядку № 608 визначено, що описовій частині акта службового розслідування зазначаються:
посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;
неправомірні дії військовослужбовця;
зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є);
вина військовослужбовця;
причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась;
вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено;
причини та умови, що сприяли правопорушенню;
заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Судом встановлено, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №465 «Про результати службового розслідування» виданий 27.08.2023.
Згідно п. 2 цього наказу встановлено факт самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_2 21.07.23 та 27.07.2023 року.
Відповідно до п. 3 наказу за самовільне залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_2 21.07.23 та 27.07.2023 року без поважних причин, за порушення наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 29.12.2022 року за №167 «Про організацію служби військ і бойового навчання у військовій частині НОМЕР_2 у 2023 році», неналежне виконання вимог наказів та інших керівних документів пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, що негативно впливають на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення, передбачене п. «в» ст. 48 Дисциплінарного Статуту ЗС України - «сувора догана».
Згідно п. 4 цього наказу помічнику командира з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 :
- На підставі п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким Іншим особам затвердженому наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року позбавити мене щомісячної премії відповідно до особистого внеску в загальні результати служби в повному обсязі за весь період відсутності, а також в повному обсязі за місяць повернення до військової частини, тобто за липень 2023 року.
- На підставі абзаці 1 пункту 14 розділу XXXIV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам затвердженому наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 не виплачувати додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року за липень 2023 року.
Вищезазначений наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №465 «Про результати службового розслідування» виданий 27.08.2023, однак позивач звільнений з військової служби 14.08.2023 року.
Як встановлено з матеріалів справи, в супереч ст. 97 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV та п. 2 розділу VI Порядку проведення службового розслідування у ЗС України, затвердженого наказом МО України №608 від 21.11.2017 року позивача не ознайомлено з оскаржуваним наказом №465 від 27.08.2023 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення та позбавлення премії і додаткової винагороди.
Щодо п. 2 оскаржуваного наказу, суд зазначає наступне.
Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу, урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.
Статут внутрішньої служби визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, враховуючи необхідність оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладено на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, свято і непорушно дотримуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним, дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів України; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил поведінки військовослужбовців.
Стаття 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ закріплює, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
В свою чергу, ст. 119 Статуту визначає, що командир взводу в мирний та воєнний час відповідає за бойову готовність взводу та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу тощо, а відповідно до ст. 120 Статуту, командир взводу, зокрема, зобов`язаний постійно вдосконалювати свої фахові й методичні навички, подавати підлеглим приклад зразкового виконання військового обов`язку; виховувати особовий склад взводу в дусі поваги до військової служби тощо.
Стаття 127 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначає, що солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.
Стаття 128 цього статуту визначає обов`язки солдата, серед яких: сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички; додержуватися військової дисципліни; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, додержуватися правил поведінки; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття тощо. Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці офіцерського , сержантського (старшинського) складу, які проходять службу за контрактом, що виїжджають за межі гарнізону, письмово повідомляють про це командира військової частини.
За ст. 129 Статуту внутрішній порядок це суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної дисципліни, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби добовим нарядом. Внутрішній порядок досягається в тому числі глибоким розумінням, свідомим і неухильним дотриманням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та статутами Збройних Сил України.
Статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України закріплено, що Військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Дисциплінарний статут Збройних Сил України визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання заяв, пропозицій та скарг. Визначено, що усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього статуту.
За змістом ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
За ст. 2 цього Статуту, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
В статті 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна досягається, зокрема, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.
Статтею 4 цього Статуту закріплено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; додержуватися визначених статутами ЗСУ правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один одного, бути ввічливим і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків тощо.
Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ, право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження.
Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами ЗСУ заходів примусу аж до притягнення до кримінальної відповідальності. У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення (ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ). Статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначені дисциплінарні стягнення, які можуть бути накладені на військовослужбовців, серед яких, й сувора догана (пункт «в»), а згідно з вимогами ст.ст. 53, 54 цього Статуту, командир батальйону, окремої військової частини, має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах «а» «г» статті 48.
Порядок накладення дисциплінарних стягнень детально визначений в ст.ст. 83 95 Дисциплінарного статуту ЗСУ. Визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим статутом і відповідають військовому званню та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке проводиться з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення та враховує характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Відповідно до матеріалів адміністративної справи, а саме згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 перебував на своєму робочому місці по місцю дислокації служби логістики в/частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 .
Згідно письмових пояснень (Потуги) ОСОБА_4 , 21.07.2023 року до 16:00 год. вона перебувала в м. Гірник Донецької області в будівлі де розташована продовольча служба логістики вч НОМЕР_2 перебувала з позивачем в одному кабінеті, після 16:00 години вона покинула робоче місце згідно з графіком відпочинку, а позивач залишився на своєму робочому місці. 27.07.2023 року ОСОБА_4 з 08:00 години по 15:30 працювала разом з позивачем в одному кабінеті, в 15:30 год. позивач покинув розташування в м. Гірник та поїхав в розташування військової частини в АДРЕСА_2 де він безпосередньо ночував, для вирішення своїх побутових потреб згідно графіку відпочинку. 27.07.2023р. в 20.30 разом з ОСОБА_5 , (Потуга) ОСОБА_4 завезла позивачу м. Селидово документи по продовольчому забезпеченню, як вона з ним домовлялася.
Також в своїх поясненнях ОСОБА_4 зазначила, що письмово не були доведені ні розташування військової частини, ні місце служби, ні розпорядок робочого часу. Міста проживання в м. Селидово вона шукала сама та платила за проживання з власних коштів.
Відповідно до п.1 розділу IV Порядку проведення службового розслідування у ЗС України, затвердженого наказом МО України №608 від 21.11.2017 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:
дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;
виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують Інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;
розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
Також суд зазначає, що навіть ті військовослужбовці, які були опитані в ході службового розслідування дали суперечливі пояснення. Так зокрема, опитаний начальник речової служби ОСОБА_6 , пояснив, що позивач був відсутній по місцю розташування логістики з 14 год. 30 хв. 21.07.2023 року по 15 год. 00 хв. 22.07.2023 року та з 13.год. 30 хв. 27.07.2023 року по 20 год. 00 хв. 27.07.2023 року. В той же час опитані в ході службового розслідування начальник служби РАО ОСОБА_7 та начальник автомобільної служби ОСОБА_8 пояснили, що позивач був відсутній на своєму робочому місці з 15 год. 00 хв. з 27.07.2023 до 28.07.2023.
Відповідно до ст. 59 Статуту внутрішньої служби ЗС України про факт самовільного залишення військової частини командир частини негайно доповідає старшому командиру та органу військової служби правопорядку, однак відповідного підтвердження того, що були негайні доповіді командира військової частини НОМЕР_2 керівнику військової служби правопорядку та старшому командиру про факти самовільного залишення військової частини мною 21.07.2023 та 27.07.2023 року не має, що свідчить або про порушення командиром частини ст. 59 Статуту внутрішньої служби ЗС України, однак підтвердження цьому не має, або про те що фактів самовільного залишення позивачем військової частини 21.07.2023 та 27.07.2023 не було.
Щодо п. 3 оскаржуваного наказу в частині неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, що негативно впливають на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу, із акту службового розслідування незрозуміло які саме накази та інші керівні документи позивач порушив, в чому це виражалось конкретно, та яким чином це негативно вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу, яке завдання через протиправні дії позивача не виконано, чи зірвано.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 №465 «Про результати службового розслідування» підлягає скасуванню, оскільки службове розслідування проведено з порушеннями вимог чинного законодавства.
Щодо позовних вимог про нарахування та виплати позивачу премії та додаткової винагороди, суд зазначає наступне.
Пунктом 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам затвердженому наказом Міністра оборони України №260 не передбачено позбавлення премії за самовільне залишення військової частини, тому вказаний пункт 4 оскаржуваного наказу є протиправним .
Крім того відповідно до п.3 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам затвердженому наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків, тобто премія за липень 2023 року мала бути виплачена позивачу на підставі наказу командира частини виданого до 5 серпня 2023 року.
Також на підставі абз. 1 пункту 14 розділу XXXIV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам затвердженому наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 мені не виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року за липень 2023 року.
Відповідно до п. 10 розділу XXXIV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам затвердженому наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів. Таким чином додаткова винагорода за минулий місяць, тобто за липень 2023 року мала бути виплачена позивачу на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 , виданого до 5 серпня 2023 року.
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №465 від 27.08.2023 року «Про результати службового розслідування».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію за 21.07.2023 та 27.07.2023 року а також за липень 2023 року в повному обсязі.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року за липень 2023 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за 21.07.2023 та 27.07.2023 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.