Справа № 280/2887/25
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 280/2887/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2025 ( суддя Прасов О.О.) в адміністративній справі №280/2887/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у виданні за період з 01.06.2023 по 06.03.2024 та з 05.12.2024 по теперішній час бойових розпоряджень та поданих рапортів про виплату додаткової винагороди без урахування посад у складі штабу військової частини першого ешелону оборони з розрахунку 50000,00 грн, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану та наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 01.06.2023 по 06.03.2024 та з 05.12.2024 по теперішній час з розрахунку 30000,00 грн.;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату, з урахуванням раніше виплачених сум, ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 01.06.2023 по 06.03.2024 та з 05.12.2024 по теперішній час з розрахунку 50000,00 грн. з розрахунку на місяць пропорційно часу участі в діях та заходах;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснювати нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди з розрахунку 50000,00 грн. з розрахунку на місяць пропорційно часу участі в діях та заходах на час перебування в посаді, що входить до штабу Військової частини НОМЕР_1 із урахуванням вимог наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (зі змінами).

Підставами позову вказано, що за період з 01.06.2023 по 06.03.2024 та з 05.12.2024 по теперішній час позивачу нараховується та виплачується додаткова винагорода з розрахунку 30 000 (тридцять тисяч) грн пропорційно дням участі, що суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, якими встановлено виплату додаткової винагороди в розмірі 50 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі командування військової частини (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 01.06.2023 по 06.03.2024 та з 05.12.2024 по 23.06.2025 з розрахунку 30 000,00 грн., зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату, з урахуванням раніше виплачених сум, ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 01.06.2023 по 06.03.2024 та з 05.12.2024 по 23.06.2025 з розрахунку 50000 грн. 00 коп. та з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у діях та заходах бойових (спеціальних) завдань у складі штабу Військової частини НОМЕР_1 . В іншій частині позовної заяви відмовлено.

З апеляційною скаргою звернувся відповідач в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржник наполягає на відсутності підстав для виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 50000 грн. пропорційно дням виконання бойових (спеціальних) завдань з огляду на лист-роз`яснення директора департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 14.11.2023 №290/13/2643. Зауважує, що листи-роз`яснення вищих штабів є обов`язковими для виконання в Збройних Силах України.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Колегією суддів з`ясовано, ОСОБА_1 проходить з квітня 2022 року військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідно до Витягу із Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.04.2022 за №14 позивача призначено на посаду солдата резерву 46 запасної роти.

Згідно з Витягом із Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.02.2023 за №42 позивача призначено на посаду відповідального виконавця стройової частини відділення персоналу штабу, ВОС - 901547А.

За Витягом із Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.08.2023 за №234 позивача призначено на посаду штаб-сержанта 3 категорії відділення персоналу штабу, ВОС - 929723А.

У Витязі із Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.03.2024 за №72 зазначено про призначення позивача на посаду інструктора штабу НОМЕР_2 механізованого батальйону, ВОС - 600119А.

Як зазначено у Витязі із Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.12.2024 за №353, позивача з 05.12.2024 призначено на посаду офіцера інформаційно-аналітичної групи штабу, ВОС - 3304003.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Положеннями п.1-1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 (в редакції Постанови КМУ № 836 від 09.08.2023) установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану визначено розділом XXXIV Порядку №260.

Згідно п.2 цього розділу (в редакції станом на 31.01.2023) на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах, зокрема 50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Згідно п.2 розділу XXXIV Порядку №260 (в редакції станом з 29.09.2023) на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах, зокрема 50 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах).

Згідно п.4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

-бойовий наказ (бойове розпорядження);

-журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

-рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Суд враховує, що згідно з пунктом 1 розділу XXXIV Порядку №260 управління (штаб) угруповання військ (сил) - тимчасово утворений рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України орган військового управління, призначений для виконання функцій з управління військами (силами) в ході відсічі повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, у тому числі управління (штаб) оперативно-стратегічного, оперативного, оперативно-тактичного угруповання військ (сил), тактичної групи.

Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, виплачується додаткова винагорода згідно з Постановою №168 у розмірі до 50 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до матеріалів справи, також з урахуваннм того що відпоідачем не спростовується та не заперечується, що посада позивача за спірний період відноситься до командування військової частини НОМЕР_1 , а військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 , зокрема позивачем, у період з червня 2023 року по березень 2024 року та з грудня 2024 року виконувались бойові (спеціальні) завдання на території Оріхівської міської територіальної громади, Преображенської сільської територіальної громади, Малотокмачанської сільської територіальної громади, Таврійської територіальної сільської громади, що підтверджується відповідними рапортами та витягами з бойових розпоряджень, копії яких містяться в матеріалах справи.

Бойовими розпорядженнями та рапортами підтверджено факт виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань у складі органу управління військової частини, що веде воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) у період з червня 2023 року по березень 2024 року та з грудня 2024 року, що передбачає виплату у ці періоди додаткової винагороди у розмірі 50 000 грн. відповідно до п.2 розділу XXXIV Порядку №260.

Таким чином, за наведеного вище правового регулювання в контексті спірних відносин, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що у спірних періодах відповідач мав нараховувати та виплачувати позивачу згідно п.2 розділу XXXIV Порядку №260 додаткову винагороду у розмірі 50 000 грн. (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в діях та заходах), однак докази такого нарахування та виплати в матеріалах справи відсутні.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим посилання відповідача на лист-роз`яснення директора департаменту соціального забезпечення МОУ від 14.11.2023, оскільки таке роз`яснення має виключно роз`яснювальний та рекомендаційний характер, не є нормативно-правовим актом і не встановлює правових норм, тому не впливає на суть спірних правовідносин.

Щодо стягнення заборгованості по виплатах військовим, Верховний Суд вказує на відсутність строків позовної давності для звернення з вимогою про стягнення заробітної плати, оскільки це стосується порушення законодавства про оплату праці.

Позиція Верховного Суду стверджує, що для невиплаченої частини заробітної плати (додаткова винагорода - це складова) строк не обмежений, якщо це порушення законодавства про оплату праці.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення в його оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2025 в адміністративній справі №280/2887/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 11 листопада 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 17 листопада 2025року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова