Справа № 358/1366/25
Суддя: Лебединець Г. С.
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 358/1366/25 Провадження № 2-а/358/31/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Богуслав Суддя Богуславського районного суду Київської області Лебединець Г.С., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 №1378/4 від 09.05.2025 про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 17 000,00 грн; справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення; вирішити питання про судові витрати.

Позов обґрунтував наступним. 03.05.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 у відношенні нього (позивача ОСОБА_1 ) складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. В подальшому - 09.05.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено оскаржувану постанову №1378/4 у відношенні позивача. За змістом постанови 09.05.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 виявлено адміністративне правопорушення, а саме ОСОБА_1 не з`явився за викликом по повістці на зазначеному дату до ІНФОРМАЦІЯ_5 без поважних причин, тим самим порушив вимоги ч.10 ст. Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. Вказану постанову позивачу не було вручено та про її існування йому стало відомо після направлення її для примусового виконання до Миронівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ). На переконання позивача оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки в ній відсутня дата розгляду справи, коли саме він викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким чином йому направлялася повістка; не з`ясовано пом`якшуючі чи обтяжуючі обставини; не підтверджено відповідачем надсилання повісток про виклик. З цих підстав просив задовольнити позовні вимоги.

11.08.2025 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

21.08.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача на позов, з якого вбачається, що позов він не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, оскільки оскаржувана постанова винесена із дотриманням процесуальної процедури, є законною та обґрунтованою.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Крім того, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

В позовній заяві представник позивача зазначав, про необхідність заявлення клопотання про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом, оскільки оскаржувана постанова не була вручена позивачу своєчасно та про існування постанови позивачу стало відомо в ході її звернення до примусового виконання. Прохальна частина позову такого клопотання не містить.

Однак, оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

Положеннями статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положеннями частини першої статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України).

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (частина четверта статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України).

Разом з тим в контексті розгляду питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд враховує правову позицію, викладену у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", згідно з якою, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання необхідно звертати увагу на обставини справи.

У справі "Bellet v. Fгаnсе" Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить практика Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Так, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була направлена позивачу на невірну адресу « АДРЕСА_1 », в той час як адреса зареєстрованого місця проживання позивача « АДРЕСА_1 ». Вказана обставина стала підставою для повернення поштового відправлення відправнику та підтверджує доводи позивача про його обізнаність із постановою після відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, беручи до уваги норми Конституції України, а також враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, спрямовану на ефективний доступ особи до суду для захисту її порушеного права, з метою недопущення обмеження права позивача на судовий захист, суд вважає, що причини пропуску строку звернення позивача з цією позовною заявою до адміністративного суду є поважними, а тому, пропущений процесуальний строк звернення до суду необхідно поновити.

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.05.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , доставлено 03.05.2025 13:23 до територіального центу комплектування та соціальної підтримки. Підстава порушення ВО з 15.12.2024 по 14.12.2025. Примітка складено протокол № 4/1501 від 03.05.2025 та видано направлення на ВЛК. (долучена до відзиву на позов).

03.05.2025 було складено протокол №4/1501 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . В графі «суть адміністративного правопорушення» зазначено наступне «03 травня 2025 о 13:40 вчинив правопорушення, а саме: військовозобов`язаний (резервіст) порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період (неприбуття за викликом на збірні пункти, до Р(М)ТЦК та СП у строки, зазначені в отриманих ними документах, мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях), оформлення військово-облікового документа, проходження медичного огляду (не завершення або несвоєчасне завершення без поважних причин проходження медичного огляду), не уточнення своїх військово-облікових даних протягом 60 днів, чим порушено Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. Позивачу було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, а також повідомлено дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме 09.05.2025 10 год. 00 хв., про що він особисто розписався у протоколі. Також позивач отримав копію примірника протоколу, про що також розписався особисто. а.с.19.

09.05.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено оскаржувану постанову № 1378/4 у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно до змісту постанови 03.05.2025 о 13:40 в ІНФОРМАЦІЯ_7 було виявлено адміністративне правопорушення, а саме: військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не з`явився за викликом по повістці на зазначену дату до ІНФОРМАЦІЯ_5 без поважних причин, чим порушив ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У встановленому правопорушенні вбачаються ознаки порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме ч.3 ст.210-1 КУпАП. За вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000,00 грн. а.с.20 (зв.бік) 21.

Згідно постанови державного виконавця Миронівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) Григоренко Я.О. від 23.06.2025 відкрито ВП № 78431298 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 34 000,00 грн згідно постанови № 1378/4 від 09.05.2025, виданолї ІНФОРМАЦІЯ_8 . а.с.22.

Суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 7 КУпАП закріплений принцип забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення. Частинами 1 - 4 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом; додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП визначено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписами частини 3 статті 210-1 КУпАП встановлено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Відповідно до частини 1статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. (ст. 235 КУпАП)

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог ч. 1ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм ч. 1 та 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зазначав, що повістка йому не вручалась.

Суд зазначає наступне, процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

Відповідно до п. 28 Порядку № 560 (у редакції, що діяла станом на 22.11.2024) виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Згідно з п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є, зокрема, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Відповідно до п.412 Порядку №560 повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (у тому числі роздруковані), та повістки, оформлені на бланку, мають однакову юридичну силу.

Тобто, зважаючи на положення вказаних вище норм, не отримання військовозобов`язаним повістки про необхідність явки до ТЦК та СП і повернення її відправнику з відміткою про відсутність особи за адресою зареєстрованого місця проживання вважається належним чином оповіщеним.

В матеріалах справи наявна повістка № 1344887 від 22.11.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , викликався до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ОСОБА_3 ) на 05.12.2024 о 14:00 для уточнення даних. Вказана повістка була направлена 22.11.2024 рекомендованим повідомленням № 641 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та повернута до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Богуслав) 12.12.2024. В повістці, також, зазначено про те, що у разі неможливості прибути за викликом по повістці військовозобов`язаний зобов`язаний повідомити про це у відповідний строк. (повістка долучена до відзиву на позов).

Також з опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення №641 слідує, що відправлено документ «повістка, номер документа 1344887». Згідно копії поштового конверта та рекомендованого повідомлення до нього, вказане поштове відправлення повернулось до відправника з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Трекінг відправлення за 22.11.2024 відсутній.

При цьому суд зазначає, що відповідно до вимог пунктів 106-109, 113 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2023 року №1071, інформація в автоматизованій системі відстеження Укрпошти зберігається протягом шести місяців та протягом шести місяців Укрпошта здійснює перевірку та надає інформацію/копії документів щодо пересилання поштових відправлень.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що повістка надсилалась за адресою фактичного місця проживання позивача, тому суд приходить до висновку, що відповідачем повідомлення позивача про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснено належним чином та в законному порядку.

Відповідно до ч.1ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Позивач у своєму позові зазначає, що у дату розгляду відносно нього адміністративної справи, а саме 09.05.2025 він не міг з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_9 , оскільки не був повідомлений про дату розгляду протоколу. Разом із тим, вказані твердження позивача спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення №4/1501 від 03.05.2025. Так, відповідно до змісту вказаного протоколу позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у відношенні нього про що поставив особистий підпис. а.с.19 зв.бік.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що в діянні ОСОБА_1 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки в силу положень п.41 Порядку №560 позивач вважається належним чином оповіщеним про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_9 , а тому суб`єктом владних повноважень правомірно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП, а оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, і підстав для її скасування не вбачає, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення, в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення та в повістці про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 прізвище позивача зазначено як « ОСОБА_4 » замість правильного « ОСОБА_4 ». Разом із тим, останній викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 за зареєстрованим місцем проживання АДРЕСА_1 та вказана помилка не дає підстав стверджувати, що здійснювався виклик іншої людини, а не позивача.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З урахуванням обставин даної справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства та є законною і обгрунтованою та при її винесенні відповідачем дотримана відповідна правова процедура.

В порядку ст.139 КАС України, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

Керуючись статтями 9, 19, 77, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець