Справа № 160/24864/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/24864/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 р. (суддя Букіна Л.Є) в адміністративній справі №160/24864/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди 100 000 грн. на місяць за періоди часу перебування в зв`язку із пораненням на стаціонарному лікуванні у медичних закладах з 08 листопада 2023 р. по 21 листопада 2023 р., з 22 листопада 2023 р. по 06 грудня 2023 р. включно, з 19 січня 2024 р. по 29 січня 2024 р. включно, з 21 лютого 2024 р. по 05 березня 2024 р. включно та з 30 березня 2024 р. по 09 квітня 2024 р.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату йому відповідно до пунктів 1-1 та 1-2 Постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 в редакції станом на 22 жовтня 2023 р. додаткової винагороди 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу лікування за періоди з 08 листопада 2023 р. по 21 листопада 2023 р. включно, з 22 листопада 2023 р. по 06 грудня 2023 р. включно, з 19 січня 2024 р. по 29 січня 2024 р. включно, з 21 лютого 2024 р. по 05 березня 2024 р. включно та з 30 березня 2024 р. по 09 квітня 2024 р. в сумі 211 894,67 грн.

- стягнути на його користь з відповідача судові витрати в розмірі 23 189,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що у період з листопада 2023 - квітень 2024р. після отриманої під час виконання бойового завдання травми, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, однак відповідачем не виплачувалась йому в цей час додаткова щомісячна винагорода у збільшеному до 100 000 грн. розмірі, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 р., ухваленим за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити рішення, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що позивач у зв`язку із травмою, отриманою ним під час виконання бойового завдання, перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах, тому відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 р., він набув право на виплату додаткової винагороди 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу лікування.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити оскаржене рішення без змін, як законне та обґрунтоване, вказуючи на порушення позивачем строку звернення до суду. Крім того, перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 у спірні періоди не знаходилось у прямому зв`язку із отриманою ним травмою 22 жовтня 2023 р. Також вказано про безпідставність вимоги про стягнення судових витрат в розмірі 23 189,46 грн.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.

Військовослужбовець за мобілізацією старший матрос ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 03 березня 2022 р. відповідно до наказу №46 від 03 березня 2022 р. та звільнений відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 27 травня 2024 р. № 148.

Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 26 жовтня 2023 р. №715/36/1/445 ОСОБА_1 22 жовтня 2023 р. під час боїв в районі н.п. Кринки Херсонської області одержав бойову травму акубаротравму, внаслідок чого стаціонарно лікувався по 06 листопада 2023 р. на різних етапах евакуації у КНП «Миколаївська ОКЛ» та КНП «МКЛ №1» ОМР.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №13421, ОСОБА_1 з 26 жовтня 2023 р. по 06 листопада 2023 р. перебував на стаціонарному лікуванні, під час якого його стан визначений як середнього ступеня важкості та рекомендовано продовження лікування у сімейного лікаря за місцем проживання з приводу основного захворювання ХОЗЛ (хронічне обструктивне захворювання легень).

Після закінчення госпіталізації 06 листопада 2023 р. ОСОБА_1 прибув до військової частини, доповів безпосередньому командирові про прибуття та здав медичні документи до медичної служби Військової НОМЕР_2 .

07 листопада 2023 р., продовжуючи військову службу, ОСОБА_1 , посилаючись на незадовільний загальний стан здоров`я, звернувся до командування з приводу отримання направлення на обстеження та лікування. Того ж дня командування Військової частини НОМЕР_1 надало направлення на обстеження і лікування № 715/36/1/563 із попереднім діагнозом: «НАСЛІДКИ ВИБУХОВОЇ ТРАВМИ 22 жовтня 2023 р., АКУБАРОТРАВМИ. ДВОБІЧНА СЕНСОНЕВРАЛЬНА ПРИГЛУХОВАТІСТЬ». Позивач вибув до КНП «Криворізька МО №7» 07 листопада 2023 р. з Військової частини НОМЕР_1 , про що доповів своєму безпосередньому командиру рапортом №370/232.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 311 від 07 листопада 2023 р. позивача з 08 листопада 2023 р. знято з котлового забезпечення частини до застосування направлення на обстеження і лікування за № 715/36/1/563 від 07 листопада 2023 р. за призначенням.

14 листопада 2023 р. наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №318 позивача увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу № 60-РС від 14 листопада 2023 р.

Після закінчення стаціонарного лікування основного професійного захворювання згідно виписки із медичної карти №3500 від 06 грудня 2023 р. ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» у м. Кривому Розі - сидеросилікоз II ст. ускладнений ХОЗЛ ІІ-ІІІ ст. група Е, загострення середнього ступеня важкості. ЛН ІІ-ІІІ ст. та отримавши висновок ЛЕК інституту від 05 грудня 2023 р. та протокол №1361, позивач прибув до Військової частини НОМЕР_1 та 09 грудня 2023 р. звернувся до командування з приводу отримання направлення на військово-лікарську комісію для визначення придатності до служби.

Отримавши направлення № 715/36/1/925, 11 грудня 2023 р. позивач вибув до Військової частини НОМЕР_3 для проходження ВЛК, про що доповів командиру Військової частини НОМЕР_1 рапортом №370/358.

09 січня 2024 р. позивач отримав довідку ВЛК, згідно якої його визнано обмежено придатним до військової служби. Непридатним до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатним до служби у частинах забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Не погоджуючись із бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди після отриманої травми у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що захворювання, яке стало підставою для проходження стаціонарного лікування ОСОБА_1 у спірні періоди, не пов`язане із пораненням, а було хронічним, тому він не має право на додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн., передбачену Постановою КМУ №168.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка рішення здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо строку звернення до суду.

Частина 2 статті 233 КЗпП України в редакції до липня 2022 р. передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник може звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, без обмеження будь-яким строком.

Стаття 233 КЗпП України в редакції після 22 липня 2022 р. більше не передбачала звернення до суду із позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Водночас, частина перша даної статті визначає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору працівник має право звернутися до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

При цьому, відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 р. відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин.

Відтак, починаючи з 01 липня 2023 р., строк звернення до суду складає три місяці з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій довідок, про нараховані суми грошового забезпечення позивачу стало відомо з довідок відповідача від 04 червня 2024 р. та від 17 липня 2024 р., до суду він звернувся 14 вересня 2024 р., тобто у встановлений статтею 233 КЗпП України строк.

По суті спору слід зазначити наступне.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №168, встановлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання

відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

За правовим висновком Верховного Суду, сформульованим у постанові від 16 травня 2024 р. по справі №520/16191/23, норми Постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Згідно наявних в матеріалах справи письмових доказів, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Відповідно до довідки №715/36/1/445 від 26 жовтня 2023 р., ОСОБА_1 22 жовтня 2023 р. під час виконання бойового завдання в наслідок артилерійського та мінометного обстрілу поблизу населеного пункту Кринки Херсонської області отримав поранення у вигляді мінно- вибухової травми, акубаротравми (а.с.9).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 311 від 07 листопада 2023 р. ОСОБА_1 визнано вважати таким, що вибув на лікування наслідків вибухової травми (акубаротравматичне пораження обох вух), з 08 листопада 2023 р. (а.с. 52).

Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого №3814/1294 від 21 листопада 2023 р., з 08 листопада 2023 р. по 21 листопада 2023 р. включно, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП Центр Первинної Медико- Санітарної Допомоги №1 КМР, де йому діагностовано та проведено лікування після отримання мінно-вибухової травми - акубаротравми (22 жовтня 2023 р.) (а.с. 11).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №53 від 22 лютого 2024 р. ОСОБА_1 визнано вважати таким, що з 21 лютого 2024 р. перебуває на лікуванні (а.с. 54).

Згідно виписного епікризу № 527/197 від 05 березня 2024 р., ОСОБА_1 з 21 лютого 2024 р. по 05 березня 2024 р. включно, перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні №2 СП КНП КМЛ№16 КМР, де йому діагностовано та проведено лікування після отримання мінно-вибухової травми - акубаротравми (22 жовтня 2023 р.) (а.с.16 - 17).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №89 від 29 березня 2024 р. ОСОБА_1 визнано вважати таким, що вибув на лікування з 30 березня 2024 р. (правобічна змішана приглуховатість, лівобічна нейросенсорна глухота) (а.с. 89).

Згідно виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 256 ДС від 09 квітня 2024 р., ОСОБА_1 з 30 березня 2024 р. по 09 квітня 2024 р. включно перебував на стаціонарному лікуванні у Військово - медичному клінічному центрі м. Миколаїв, де йому діагностовано та проведено лікування після отримання мінно-вибухової травми - акубаротравми (22 жовтня 2023 р.) (а.с. 18).

Відповідно до висновків військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 №536 від 09 січня 2024 р. та та №568 від 09 квітня 2024 р. акубаротравма ОСОБА_1 визнана важкою та тяжкою, а також такою, що пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 19, 46).

Отже, ОСОБА_1 в періоди з 08 листопада 2023 р. по 21 листопада 2023 р. включно, з 21 лютого 2024 р. по 05 березня 2024 р., з 30 березня 2024 р. по 09 квітня 2024 р. перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах, де лікував наслідки отриманої травми важкого ступеня, пов`язаної із захистом Батьківщини, тому за ці періоди він набув право на виплату додаткової винагороди 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу лікування згідно приписів Постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168.

Що стосується позовних вимог в частині періодів з 22 листопада 2023 р. по 06 грудня 2023 р. та з 19 січня 2024 р. по 29 січня 2024 р. слід зазначити наступне.

Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 3500 від 06 грудня 2023 р., ОСОБА_1 з 22 листопада 2023 р. по 06 грудня 2023 р. включно перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ Український науково- дослідний інституту промислової медицини де йому діагностовано та проведено лікування професійного захворювання легень(а.с.12-14)

Згідно виписного епікризу № 83 від 29 січня 2023 р., ОСОБА_1 з 19 січня 2024 р. до 29 січня 2024 р. включно перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі м. Миколаїв, де йому діагностовано та проведено лікування захворювання хребта.

Тобто, у вказаний період позивач не проходив лікування наслідків отриманої травми важкого ступеня, пов`язаної із захистом Батьківщини, тому він не мав права на виплату додаткової винагороди 100 000 грн. згідно приписів Постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168.

За результатом перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, передбачених статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Частиною 1 статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1,3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження заявленої до відшкодування суми витрат в розмірі 23 189,46 грн. позивачем додано: договір про надання правничої допомоги № 1/АВВ від 30 серпня 2024 р., квитанцію про сплату гонорару від 11 вересня 2024р., акт приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 11 вересня 2024р.

Актом визначено, що за складання позовної заяви, вивчення поточного законодавства, ознайомлення із судовою практикою, її оформлення та подання до суду із подальшим представництвом в суді, ОСОБА_1 належить сплатити 2000,00 грн.

В пункті 3.2 Договору № 1/АВВ від 30 серпня 2024 р. визначено, що у разі досягнення позитивного результату в наслідок наданих послуг, Замовник сплачує Виконавцю додаткову винагороду в сумі, що дорівнює 10 % виплати додаткової винагороди згідно приписів Постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168

З цього приводу слід зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 р. у справі №904/4507/18 досліджувала питання «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягають витрати на правову допомогу тільки в частині складання позовної заяви в розмірі 2 000,00 грн.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 р. в адміністративній справі №160/24864/24 - скасувати та ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 р. за періоди перебування на лікуванні з 08 листопада 2023 р. по 21 листопада 2023 р. включно, з 21 лютого 2024 р. по 05 березня 2024 р. включно, з 30 березня 2024 р. по 09 квітня 2024 р.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 р. за періоди перебування на лікуванні з 08 листопада 2023 р. по 21 листопада 2023 р. включно, з 21 лютого 2024 р. по 05 березня 2024 р. включно, з 30 березня 2024 р. по 09 квітня 2024 р. включно із розрахунку 100 000,00 грн. на місяць пропорційно часу лікування.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 04 листопада 2025 р. та оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник