Справа № 160/19718/25
Суддя: Геря О. Г.
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження №2-а/197/3/25
Широківський районний суд Дніпропетровської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року

приміщення суду за адресою: вул. Соборна, 86, с-ще Широке, 53700

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гері О.Г.,

за участі секретаря судового засідання - Слобідської Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом представниці позивачки Васильченко Ганни Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Інгулецького відділу державної виконавчої служби у м. Кривий Ріг Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До суду звернулася представниця позивачки Васильченко Ганна Іванівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , з позовом до Інгулецького відділу державної виконавчої служби у м. Кривий Ріг Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що постановою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2023 по справі №197/878/23 визнано ОСОБА_1 винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000 грн з конфіскацією предметів торгівлі та виручки. Виконавче провадження з конфіскації майна було виконано, оскільки вищезазначене майно було вилучено і знаходилось у ВП №6 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, що підтверджується протоколом ВП №6 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 08.07.2023, а згодом було передано до відділу ДВС. Тому, позивачка просить суд зобов`язати Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження ВП №73144694 з примусового виконання постанови №3/197/668/23, винесеної Широківським районним судом Дніпропетровської області 05.10.2023 року, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження».

Провадження у справі відкрито 31.07.2025.

Представниця позивачки та позивачка в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено такі обставини.

Постановою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2023 по справі №197/878/23 визнано ОСОБА_1 винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000 грн з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі. Предмети торгівлі: 36 (тридцять шість) пачок цигарок "Kent" чорного кольору з капсулою, 7 (сім) пачок цигарок "Compliment", 13 (тринадцять) "Oscar", 4 (чотири) "Mak" синього кольору, 5 (п`ять) пачок "Прима", 1 (одна) пачка цигарок "Kent" чорного кольору без капсули, 1(одна) пачка "Brut", 1 (одна) пачка "Mac Chary", 1 (одна) пачка "Marblu", 1(одна) пачка "Rita", що знаходились на зберіганні в ВП №6 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області згідно з квитанцією №58 від 08.07.2023, конфіскувати в дохід держави.

Позивачкою було сплачено штраф у розмірі 3400 грн та судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Постановою відділу ДВС від 25.10.2023 було відкрито виконавче провадження №73144694 з конфіскації вищевказаного майна та внесено дані про боржника ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників.

Зазначений у постанові Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2023 по справі №197/878/23 товар був конфіскований та знаходився у відділі ДВС, що підтверджується постановою відділу ДВС про опис та арешт майна від 01.11.2023 по ВП №73144694.

Позивачка зазначає, що по суті виконавче провадження з конфіскації майна було виконано, оскільки вищезазначене майно було вилучено і знаходилось у ВП №6 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, що підтверджується протоколом ВП №6 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 08.07.2023, а згодом було передано до відділу ДВС.

Відповідно до службової записки начальниці відділу ДВС до заступника начальника Управління відділами ДВС від 02.11.2023 №28.9-34/103415, було порушено питання щодо підписання договору з підприємством, яке проведе процедуру знищення конфіскованого майна. Однак, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №73144694, жодної відповіді начальниця відділу ДВС не отримала, договір з підприємством, яке провело б процедуру знищення конфіскованого майна не підписаний, а відтак, вилучений у позивачки товар не знищений.

Внесення даних про боржника ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників порушує права позивачки, оскільки вона не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном, а тому представниця останньої звернулась із заявою від 17.06.2025 про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників за ВП №73144694, на яку отримала відповідь листом від 23.06.2025 №28.9-34/115152 про те, що станом на 23.06.2025 року ВП №73144694 фактично не виконано, а відтак, виключення позивачки з Єдиного реєстру боржників є неможливим.

Оскільки, на думку позивачки, вона не має нести відповідальність та негативні наслідки у вигляді перебування у Єдиному реєстрі боржників лише у зв`язку з тим, що державними органами у встановленому порядку не вжито заходів щодо знищення вилучених у неї предметів торгівлі, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Приписами статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна (частина перша).

Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення (частина друга статті 9 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 9 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів (частина дев`ята).

Аналогічні норми передбачені Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 (далі - Положення № 2432/5), відповідно до пункту другого розділу І якого, Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Мета ведення Єдиного реєстру боржників полягає в оприлюдненні в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Саме включення позивачки до зазначеного реєстру покладає на неї передбачені законом обмеження, на які вона посилається в обґрунтування заявленого позову.

Так, згідно з пунктами шостим, сьомим розділу Х Положення №2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: 1) про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів; про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. У разі відновлення виконавчого провадження відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників.

З огляду на вищевикладене чинне законодавство визначає вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, до яких, зокрема, відноситься закінчення виконавчого провадження.

За приписами частини 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною другою вказаної статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Наведені вимоги статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем не дотримані.

У матеріалах справи міститься Акт прийому-передачі згідно з постановою №3/197/668/23 від 05.10.2023 року, виданої Широківським районним судом Дніпропетровської області, речових доказів: конфіскацію в дохід держави предметів торгівлі - 36 (тридцять шість) пачок цигарок "Kent" чорного кольору з капсулою, 7 (сім) пачок цигарок "Compliment", 13 (тринадцять) "Oscar", 4 (чотири) "Mak" синього кольору, 5 (п`ять) пачок "Прима", 1 (одна) пачка цигарок "Kent" чорного кольору без капсули, 1(одна) пачка "Brut", 1 (одна) пачка "Mac Chary", 1 (одна) пачка "Marblu", 1(одна) пачка "Rita", що знаходились на зберіганні в ВП №6 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області згідно з квитанцією №58 від 08.07.2023 до Інгулецького відділу ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Отже, у позивачки відсутні жодні зобов`язання щодо вчинення дій, спрямованих на виконання рішення в частині конфіскованого майна, і безпосереднє виконання рішення в цій частині не залежить від її волі, оскільки вона не має правових підстав розпорядитися конфіскованим майном, що вилучене в неї, в тому числі здійснити його знищення.

Отже, враховуючи викладене, позивачка не може бути боржником у розумінні частини другої статті 15 Закону №1404-VIII, а відкрите за вказаними обставинами виконавче провадження підлягає закінченню відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, наслідком чого є виключення відомостей щодо позивачки з Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Конституційний Суд України в абзаці 2 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до статті 9 Конституції України, статті 6 КАС України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та Протоколів до неї й практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011, підкреслено важливе значення принципу «добропорядного врядування», а саме у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб; зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (§70). У §71 вказаного рішення Європейський суд з прав людини також зауважив, що принцип добропорядного врядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня недбалість; з іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка розраховувала на легітимність добросовісних дій державного органу; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються;

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі Lelas v. Croatia).

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зі змісту пункту 49 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Єфименко проти України" можливо дійти висновку про те, що не розглядається у якості ефективного засіб захисту, який: "є залежним від розсуду відповідних органів влади і не є безпосередньо доступним для того, кого він стосується".

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Суд зауважує, що частиною 7 статті 9 Закону №1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Рішення суду не належить до підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. На противагу правовідносинам щодо зняття арешту з майна, Закон №1404-VIII не передбачає виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників в інших випадках за рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2022 року у справі №910/4404/17 зазначив, що Законом України "Про виконавче провадження" встановлений вичерпний перелік підстав, за якими відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають».

У даній справі судом встановлено фактичну протиправну бездіяльність відповідача у вигляді невчинення дій щодо закінчення виконавчого провадження відносно позивачки, яке призвело до порушення права позивачки розпоряджатись своєю власністю, що є неприпустимим.

Як вже було вказано вище, позивачка не може бути боржником у розумінні частини другої статті 15 Закону №1404-VIII, а відкрите за вказаними обставинами виконавче провадження підлягає закінченню відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, наслідком чого є виключення відомостей щодо позивачки з Єдиного реєстру боржників.

Отже, у спірних правовідносинах єдиним належним способом, встановленим законом, який передбачає виключення особи з реєстру боржників є саме зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження щодо позивачки.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вищевикладене, обираючи ефективний спосіб відновлення порушеного права позивачки, суд відповідно до приписів частини 2 статті 9 КАС України вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо невчинення дій для закінчення виконавчого провадження ВП №73144694 з примусового виконання постанови №197/878/23, винесеної Широківським районним судом Дніпропетровської області 05.10.2023 року та зобов`язати Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження ВП №73144694 з примусового виконання постанови №197/878/23, винесеної Широківським районним судом Дніпропетровської області 05.10.2023 року, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження».

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням положень частини 2 статті 9 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

З огляду на задоволення позову суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд при вирішенні вказаного питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.11.2019 року у справі №810/1502/18.

Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 рок №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Верховний Суд у постанові від 28.09.2023 року у справі №686/31892/19 зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, для підтвердження понесених стороною витрат на правову допомогу, така особа повинна надати до суду, зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного, враховуючи, що представниця позивачки всупереч положенням статті 134 КАС України не надала, зокрема, детальний розрахунок витрат на правову допомогу в межах даної адміністративної справи та документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), які б свідчили про фактично понесені витрати на правничу допомогу, суд вважає дані витрати документально непідтвердженими та недоведеними.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15.11.2023 року по справі №519/24/20 (провадження №61-7804св23), від 08.11.2023 року по справі №539/2673/21 (провадження №61-9750св 23), від 01.11.2023 року по справі №202/3681/16 (провадження №61-10719 св 23).

Згідно з ч.4 ст.252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення в даній адміністративній справі задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов представниці позивачки Васильченко Ганни Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Інгулецького відділу державної виконавчої служби у м. Кривий Ріг Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо невчинення дій для закінчення виконавчого провадження ВП №73144694 з примусового виконання постанови №3/197/668/23, винесеної Широківським районним судом Дніпропетровської області 05.10.2023 року

Зобов`язати Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження ВП №73144694 з примусового виконання постанови №3/197/668/23, винесеної Широківським районним судом Дніпропетровської області 05.10.2023 року, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 листопада 2025 року.

С у д д я: О.Г.Геря