Справа № 520/7501/25
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 р. Справа № 520/7501/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.06.25 по справі № 520/7501/25

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за періоди його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після отримання тяжкої травми за постановою ВЛК за період з 15.01.2023 по 02.04.2023;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 15.01.2023 по 02.04.2023 в сумі 261 505,37 грн. (двісті шістдесят одна тисяча п`ятсот п`ять гривень, 37 копійок).

В обґрунтування позову зазначено, що у порушення норм чинного законодавства, відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено додаткову винагороду в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" № 168 від 28.02.2022 року за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 15.01.2023 по 02.04.2023, із розрахунку 100000 грн. на місяць. Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2025 відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вважає, рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, прийнятим без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2025 по справ №520/7501/25 та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Харківський окружний адміністративний суд, відмовляючи у задоволенні позову вказав, що довідкою про доходи №2089 підтверджено, що у січні 2023 року позивач отримав додаткову винагороду за грудень 2022 року у розмірі 56 451,61 грн.; у лютому 2023 року - додаткову винагороду за січень 2023 року у розмірі 30 000,00 грн.; у березні 2023 року - додаткову винагороду за січень 2023 року у розмірі 65 483,87 грн.; у квітні 2023 року - додаткову винагороду за лютий 2023 року у розмірі 100 000,00 грн. та за березень 2023 року у розмірі 36 774,19 грн.; у травні 2023 року - додаткову винагороду за березень 2023 року у розмірі 63 225,81 грн. та за квітень 2023 року у розмірі 22 666,67 грн. Такі висновки суд зробив, опираючись виключно на доводи відповідача, викладені у відзиві на позов та на вищевказані документи.

Однак позивач вказує, що отримання у січні 2023 року - додаткової винагороди за грудень 2022 року у розмірі 56451,61 грн. не відноситься жодним чином до обставин вказаної справи, оскільки у грудні 2022 позивач не перебував на стаціонарному лікуванні, тобто, відповідні нарахування стосуються виконання позивачем бойових завдань в минулому, а початок стаціонарного лікування датовано та підтверджено позивачем документально з 15.01.2023, а не з грудня 2022, отримання у лютому 2023 року - додаткову винагороду за січень 2023 року у розмірі 30000,00 грн.; у березні 2023 року - додаткову винагороду за січень 2023 року у розмірі 65483,87грн; у квітні 2023 року - додаткову винагороду за лютий 2023 року у розмірі 100 000,00 грн. та за березень 2023 року у розмірі 36 774,19 грн.; у травні 2023 року - додаткову винагороду за березень 2023 року у розмірі 63 225,81 грн. та за квітень 2023 року у розмірі 22 666,67 грн. зазначає, що всі ці суми, відповідно до довідки №2089, що сформована та надана суду відповідачем, по-перше, суперечить змісту листа відповідача від 28.01.2025 про відсутність медичних документів позивача, внаслідок чого, додаткова винагорода за спірний період не була нарахована та сплачена, по-друге, можуть лише свідчити про можливі нарахування додаткової винагороди, однак, не є достовірними доказами сплати у розумінні критерію достовірності доказів, у свою чергу, належними доказами, які повинні були бути надані відповідачем, але надані не були.

Зміст наказів на які посилався відповідач не стосується виплат додаткової винагороди, оскільки вказаними наказами визначено кількість днів задіяння позивача у виконанні бойових завдань у 2023 році: січень з 03 по 31, лютий - з 01 по 28, березень з 1 по 31, квітень з 01 по 02, попри те, що позивач з 15.01.2023 по 02.04.2023 не був задіяний та не міг бути задіяним до виконання бойових завдань за обставин стаціонарного лікування.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи ( в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у них доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ( у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 07.12.2022 по 11.12.2024, що підтверджується відомостями з військового квитка та наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 11.12.2024 №329.

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що 14.01.2023 року під час участі у бойових діях у м.Бахмут Донецької області позивач отримав політравму внаслідок вогнепального осколкового поранення, струс головного мозку, пневмоторакс тощо та був евакуйований до КЗ «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня №4», де проходив стаціонарне лікування внаслідок означених поранень та травм та наслідків означеного з 15.01.2023 по 17.01.2023. Продовжив стаціонарне лікування: з 18.01.2023 по 13.02.2023 у Комунальному підприємстві "Волинська обласна клінічна лікарня" Волинської обласної ради , з 13.02.2023 по 03.03.2023 у Комунальному некомерційному підприємстві Ковельського міськрайонного територіального медичного об`єднання Ковельської міської ради Волинської області.

Вказані обставини підтверджуються виписками із медичної картки хворого №1534, №1287 та епікризом з медичної карти стаціонарного хворого.

Відповідно до постанови №156 від 02.03.2023 та довідки військово - лікарської комісії від 02.03.2023 №156 позивачу проведено медичний огляд позаштатною ВЛК Ковельського МТМО (з правами госпітальної ВЛК), встановлено наступний діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): "Стан після вибухової травми (14.01.2023): ЗЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравми, відкритої непроникаючої осколкової травми хребта, струсу спинного мозку, перелому поперечного відростку та дуги С7 ліворуч, множинних вогнепальних осколкових поранень обличчя, лівої очниці з наявністю стороннього тіла в ретробульбарній клітковині, задньої поверхні шиї, вогнепального осколкового непроникаючого поранення м`яких тканин правої половини грудної клітки з вогнепальним переломом правої ключиці та правобічним пневмотораксом, передньої черевної стінки, множинних вогнепальних осколкових поранень правого плеча, обох передплічь з відкритим вогнепальним багатоуламковим переломом лівої променевої кістки зі зміщенням та кістковим дефектом, операцій: 14.01.2023 ПХО ран, торакоцентезу, фіксції перелому АЗФ, 24.01.2023 відкритої репозиції та внутрішньої фіксації перелому правої ключиці з кістковою аутогіластикою, 02.02.2023 некректомії ран лівого передпліччя, 09.02.2023 відкритої репозиції та внутрішньої фіксації перелому лівої променевої кістки, з тимчасовим порушенням лівої верхньої кінцівки. Тяжкість отриманої травми: ТЯЖКА (згідно наказу МОЗ №370 від 04.07.2007р.). Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Довідка про обставини травми (поранення, контузії) відсутня. Потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів".

Отже, з 15.01.2023 року по 03.03.2023 року позивач перебував на безперервному лікуванні, після тяжкої травми пов`язаної з захистом Батьківщини, а з 03.03.2023 по 02.04.2023 позивач перебував у відпустці для лікування.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №357, 10.10.2024 позивача визнано непридатним до військової служби.

Відповідно до довідки про доходи №2089, позивач отримав:

- у січні 2023 року - додаткову винагороду за грудень 2022 року у розмірі 56 451,61 грн.;

- у лютому 2023 року - додаткову винагороду за січень 2023 року у розмірі 30 000,00 грн.;

- у березні 2023 року - додаткову винагороду за січень 2023 року у розмірі 65 483,87 грн.;

- у квітні 2023 року - додаткову винагороду за лютий 2023 року у розмірі 100 000,00 грн. та за березень 2023 року у розмірі 36 774,19 грн;

- у травні 2023 року - додаткову винагороду за березень 2023 року у розмірі 63 225,81 грн. та за квітень 2023 року у розмірі 22 666,67 грн.

Отже, позивач загалом за період з січня 2023 року по травень 2023 року отримав 374602,15 грн. додаткової винагороди, а за період його перебування на стаціонарному лікуванні (відпустці після отримання травми), тобто за період з 15.01.2023 по 02.04.2023 отримав 318150,54 грн. (374 602,15 грн. - 56 451,61 грн).

Наведене вище також підтверджується Відомістю зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо), а також: витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині): від 05.02.2023 №43 (з 03 по 31 січня 2023 року); від 04.03.2023 №73 (з 01 по 28 лютого 2023 року); від 05.04.2023 №111 (з 01 по 03 березня 2023 року); від 05.05.2023 №144 (з 04 по 31 березня 2023 року); від 05.05.2023 №144 (з 01 по 02 квітня 2023 року).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн. на місяць відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" № 168 від 28.02.2022 року за період з 15.01.2023 по 02.04.2023, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений «Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260), за змістом пункту 2 розділу І якого (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги).

У пункті 8 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався відповідними Указами Президента України та діє по теперішній час.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168.

У пункті 1 Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Отже, за нормами Постанови № 168 право на виплату збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування військовослужбовець має якщо дотримано двох умов, а саме: отримане поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця пов`язане із захистом Батьківщини; таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

У спірних правовідносинах, постановою військово - лікарської комісії №156 від 02.03.2023 та довідою військово - лікарської комісії від 02.03.2023 №156 підтверджено отримання позивачем під час виконання обов`язків військової служби, які пов`язані із захистом Батьківщини, вибухової травми (14.01.2023): ЗЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравми, відкритої непроникаючої осколкової травми хребта, струсу спинного мозку, перелому поперечного відростку та дуги С7 ліворуч, множинних вогнепальних осколкових поранень обличчя, лівої очниці з наявністю стороннього тіла в ретробульбарній клітковині, задньої поверхні шиї, вогнепального осколкового непроникаючого поранення м`яких тканин правої половини грудної клітки з вогнепальним переломом правої ключиці та правобічним пневмотораксом, передньої черевної стінки, множинних вогнепальних осколкових поранень правого плеча, обох передплічь з відкритим вогнепальним багатоуламковим переломом лівої променевої кістки зі зміщенням та кістковим дефектом, операцій: 14.01.2023 ПХО ран, торакоцентезу, фіксції перелому АЗФ, 24.01.2023 відкритої репозиції та внутрішньої фіксації перелому правої ключиці з кістковою аутогіластикою, 02.02.2023 некректомії ран лівого передпліччя, 09.02.2023 відкритої репозиції та внутрішньої фіксації перелому лівої променевої кістки, з тимчасовим порушенням лівої верхньої кінцівки. Тяжкість отриманої травми: ТЯЖКА (згідно наказу МОЗ №370 від 04.07.2007р.). Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

З наведеного слідує, що за період перебування позивача як військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та у відпустці для лікування, йому підлягала виплаті збільшена до 100000 гривень винагорода.

Довідкою про доходи №2089 підтверджено, що у січні 2023 року позивач отримав додаткову винагороду за грудень 2022 року у розмірі 56 451,61 грн.; у лютому 2023 року - додаткову винагороду за січень 2023 року у розмірі 30 000,00 грн.; у березні 2023 року - додаткову винагороду за січень 2023 року у розмірі 65 483,87 грн.; у квітні 2023 року - додаткову винагороду за лютий 2023 року у розмірі 100 000,00 грн. та за березень 2023 року у розмірі 36 774,19 грн.; у травні 2023 року - додаткову винагороду за березень 2023 року у розмірі 63 225,81 грн. та за квітень 2023 року у розмірі 22 666,67 грн.

Отже, позивач загалом за період з січня 2023 року по травень 2023 року отримав 374 602,15 грн. додаткової винагороди, а за період його перебування на стаціонарному лікуванні (відпустці після отримання травми).

Наведене вище також підтверджується Відомістю зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо), а також: витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині): від 05.02.2023 №43 (з 03 по 31 січня 2023 року); від 04.03.2023 №73 (з 01 по 28 лютого 2023 року); від 05.04.2023 №111 (з 01 по 03 березня 2023 року); від 05.05.2023 №144 (з 04 по 31 березня 2023 року); від 05.05.2023 №144 (з 01 по 02 квітня 2023 року).

Отже, враховуючи заявлений позивачем спірний період, під час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я позивач за період з 15.01.2023 по 02.04.2023 отримав 318150,54 грн., а отже позивачу виплачено спірну додаткову винагороду у повному обсязі.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем на підтвердження невиплати додаткової грошової винагороди надано виписку з банківського рахунку за 2025 рік від 31.03.2025 № R98OJ419VJAFEGEQ, однак вказані виписки не підтверджують невиплату додаткової грошової допомоги, оскільки спірні правовідносини склалися за період з 15.01.2025 по 02.04.2025,

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду для правильного вирішення справи, витребувано у ОСОБА_1 виписки з банківських рахунків за 2023 рік.

На виконання вимог ухвали суду, позивачем подано заяву про виконання ухвали суду разом з виписками з банківського рахунку ОСОБА_1 за 2023 рік, зі змісту яких вбачається, що позивачу виплачено додаткову винагороду у сумах та за періоди, які повністю відповідають даним, зазначеним у довідці про доходи №2089, яка надана відповідачем.

Таким чином, наявні у справі докази в сукупності підтверджують фактичну виплату позивачу додаткової винагороди за спірний період з 15.01.2023 по 02.04.2023 у загальному розмірі 318 150,54 грн., що узгоджується як з довідкою про доходи №2089, так і з банківськими виписками за 2023 рік.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що додаткова винагорода за спірний період не була йому виплачена, або була виплачена у меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку позивачем не доведено факт невиплати або неповної виплати додаткової винагороди за спірний період. Водночас відповідачем надано докази, які підтверджують правомірність його дій та факт виплати позивачу додаткової винагороди у повному обсязі, а саме довідку про доходи №2089 та відомість зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення).

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача порушеного права, оскільки позивачу виплачено спірну додаткову винагороду у повному обсязі.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2025 по справі № 520/7501/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова З.Г. Подобайло