Справа № 420/8017/25
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/8017/25
Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2025 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просили визнати протиправним та скасувати рішення Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), викладене у листі від 10.03.2025 року за № 851/16/24.23-114 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 19.02.2025 року про визнання батьківства відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису № 1028 від 23.05.2023 року про народження малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме вказати по батькові дитини за іменем батька « ОСОБА_4 », та також присвоїти їй прізвище батька « ОСОБА_5 » з видачею нового свідоцтва про народження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове судове рішення, яким задовольнити позовну заяву.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що відсутність належним чином оформленого висновку за результатами розгляду заяви позивачів, свідчить про те, що уповноважений орган не вчинив необхідних дій, які він повинен був вчинити відповідно до вимог чинного законодавства. Тобто, на думку апелянта, наданий відповідачем лист від 10.03.2025 року, в якому викладено інформацію про відсутність підстав для внесення змін до актового запису цивільного стану не є обґрунтованим висновком про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану. Отже, як вказує апелянт, Відділом допущено протиправну бездіяльність щодо належного розгляду заяви позивачів від 19.02.2025 року про визнання батьківства.

Апелянт зазначає, що незважаючи на те, що у паспортного документа іноземця позивача ОСОБА_2 закінчився термін, та останній не має документів щодо підстав перебування на території України, позивач має право на визнання її правосуб`єктності та її основних прав і свобод людини, зокрема право на повагу до сімейного життя, збереження зв`язку зі своєю дитиною.

02 червня 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. У відзиві відповідач зазначає, що при пред`явлені до відділу державної реєстрації актів цивільного стану недійсного паспортного документу іноземця та не пред`явлення документів, які підтверджують законність перебування, розгляд справи про внесення змін не можливий. Натомість, як зазначає відповідач, Відділом було розглянуто заяву та додатки до неї та надано письмове роз`яснення, що, на його думку, не є підставою для оскарження та визнання протиправними дій Відділу. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на те, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.03.2024 по справі № 201/5017/22.

Відзиву на апеляційну скаргу другим позивачем до суду не надано.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про визнання батьківства від 19.02.2025 (а.с.29-30).

У вказаній заві від 19.02.2025 позивачі вказали, що ОСОБА_2 визнає себе батьком ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №1028 від 23 травня 2023 у ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 , підтверджує, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 .

Із посиланням на ст.126 Сімейного кодексу України, заявники просили внести відомості про батька до актового запису про народження дитини та вказати по батькові дитини за іменем батька « ОСОБА_4 », а також присвоїти їй прізвище « ОСОБА_5 », та повторно надати нове свідоцтво про народження дитини.

До заяви від 19.02.2024 додано: копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 ; копія картки платника податків ОСОБА_1 ; копія паспорта громадянина рф ОСОБА_2 для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , з перекладом на українську мову перекладачем Кіщенко І.О.; копія паспорта громадянина рф № НОМЕР_3 , з перекладом на українську мову перекладачем Шеремет О.М., засвідченого приватним нотаріусом; копія звіту про встановлення батьківства ДНК від 11.03.2024, ідентифікатор справи MGT1064UA; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 ; квитанція про сплату держмита.

На вказану заяву про визнання батьківства від 19.02.2025, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скерував лист від 10.03.2025 №851/16/24.23-114 «Про надання інформації» (а.с.31-32), в якому процитував приписи Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5 та звернув увагу, що відповідно до доданого до заяви перекладу паспорту НОМЕР_5 від 05.04.2012 ОСОБА_2 , дата закінчення строку дії зазначена 05.04.2022, а отже паспорт на момент подачі заяви є недійсним. Насамкінець, відповідач порадив вирішувати питання щодо визнання батьківства відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в судовому порядку.

Вважаючи рішення протиправним, а свої права порушеними, позивачі звернулись до суду з позовною заявою.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки до заяви від 19.02.2025 не було надано доказів законних підстав перебування позивача в Україні, у відповідача відсутній був обов`язок розглянути по суті таку заяву про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, складених органами державної реєстрації України, та прийняти відповідне рішення. Натомість заяву було розглянуто та надано на неї інформацію.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивач помилково вважає, що йому було відмовлено у внесенні змін до актового запису, у зв`язку з недоліками у документах позивача, які останньому слід усунути для подальшого формування заяви про внесення змін до актового запису.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що лист від від 10.03.2025 №851/16/24.23-114 не є за своєю правовою природою висновком про відмову у внесенні змін до актового запису. Суд першої інстанції вказав, що відповідач лише надав позивачу роз`яснення стосовно відповідних недоліків у документах, наявних у позивача, та необхідності їх доопрацювання для подальшої подачі заяви про внесення змін до актового запису, розгляду такої заяви та доданих до неї документів та прийняття органом державної реєстрації відповідного рішення, а саме: висновку про внесення змін або відмову у внесенні змін до актового запису.

Суд першої інстанції виснував, що вирішення питання про визнання рішення відповідача протиправним та зобов`язання внести зміни до актового запису у межах цієї справи є передчасним, оскільки будь-яке рішення з даного питання відповідачем не приймалося.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Так, Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначає правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Згідно ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мотивуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження рішення про відмову в адміністративному та/або в судовому порядку.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого; представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 22 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. У разі зберігання актового запису цивільного стану у державній архівній установі внесення змін безпосередньо до актового запису проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).

Згідно п. 1.1 Правил, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Згідно п. 1.15 Правил, відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Згідно п. 2.12 Правил, на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно п. 2.16.16 за наявності заяви матері та батька дитини про визнання батьківства в актовий запис про народження, який складено відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України, уносяться відомості про батька, змінюється по батькові дитини і, на бажання батьків, змінюється її прізвище.

Системний аналіз вищевикладених норм дає суду підстави зробити висновок про те, що орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов`язаний прийняти заяву про внесення змін до актового запису цивільного стану, розглянути її у спосіб та в порядку, визначеному законодавством, та за результатами такого розгляду скласти письмовий висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

Судами встановлено, що позивачами, як батьком так і матір`ю спільної дитини, подано до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) спільну заяву від 19.02.2025 року про визнання батьківства, в якій просили внести відомості про батька до актового запису про народження дитини та вказати по батькові дитині за іменем батька « ОСОБА_4 », а також присвоїти їй прізвище батька « ОСОБА_5 » та повторно видати нове свідоцтво про народження дитини.

За наслідками розгляду вищезазначеної заяви суб`єкт владних повноважень направив позивачу відповідь у формі листа від 10.03.2025 № №851/16/24.23-114 щодо надання інформації.

Колегія суддів зазначає, що в порушення вищевказаних вимог, за результатами розгляду заяви позивачів щодо внесення змін до актового запису цивільного стану відповідачем не складено обґрунтованого висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову у внесенні таких змін.

Відсутність належним чином оформленого висновку за результатами розгляду заяви позивачів, свідчить про те, що уповноважений орган не вчинив необхідних дій, які він повинен був вчинити відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий відповідачем лист, в якому викладено інформацію про відсутність підстав для внесення змін до актового запису цивільного стану не є обґрунтованим висновком про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану.

При цьому, судом встановлено що Відділом допущено протиправну бездіяльність щодо належного розгляду заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 19.02.2025 про визнання батьківства.

У зв`язку з чим, висновок суду першої інстанції про передчасність вирішення питання, щодо внесення змін до актового запису у межах цієї справи та відмови у задоволенні позовних вимог з цих підстав, колегія суддів вважає помилковим.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги повноваження суду при вирішенні справи, передбачені ст. 245 КАС України, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушених прав позивачів в спірних правовідносинах буде зобов`язання Відділ повторно розглянути заяву про визнання батьківства від 19.02.2025 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на неправильному трактуванні норм чинного законодавства.

Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на правові висновки, які викладені у постанові Верховного суду від 19.03.2024 по справі № 201/5017/22 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обставини справи в даній справі є відмінними від обставин справи, яку переглядав Верховний Суд.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, обставини справи та докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь апелянта сплачений судовий збір до суду першої та апеляційної інстанції у загальному розмірі 1332,32 грн.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 30 б; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від 19.02.2025 року про визнання батьківства, з урахуванням правової оцінки, наданої колегією суддів у постанові.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 30 б; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1332,32 грн. (одна тисяча триста тридцять дві гривнi тридцять дві копійки).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко