Справа № 140/8449/25
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року ЛуцькСправа № 140/8449/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширської міської ради про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Камінь-Каширської міської ради (далі відповідач, Камінь-Каширська МР) про визнання протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель колективної власності КСП «Ворокомлівське» згідно сертифікатів на право на земельну частку (пай) ВЛ №0208084, ВЛ №0208894, ВЛ №0208130, ВЛ №0208131, ВЛ №0208380, ВЛ №0208261, ВЛ №0208723, ВЛ №0208410, ВЛ №0208323, ВЛ №0208872, ВЛ №0264234, ВЛ №0208259, РН №068925, ВЛ №0208183;

зобов`язання повторно розглянути заяву про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель колективної власності КСП «Ворокомлівське» згідно сертифікатів на право на земельну частку (пай) ВЛ №0208084, ВЛ №0208894, ВЛ №0208130, ВЛ №0208131, ВЛ №0208380, ВЛ №0208261, ВЛ №0208723, ВЛ №0208410, ВЛ №0208323, ВЛ №0208872, ВЛ №0264234, ВЛ №0208259, РН №068925, ВЛ №0208183, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником земельних сертифікатів на право на земельну частку (пай) на підставі договорів купівлі-продажу:

- НТС940053 від 18.03.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208261, виданий 29.03.1997;

- НТС940049 від 17.03.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208380, виданий 29.03.1997;

- НТС940120 від 27.03.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208410, виданий 29.03.1997;

- НТС940048 від 17.03.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208723, виданий 29.03.1997;

- НТС940137 від 31.03.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208894, виданий 29.03.1997;

- НТС940136 від 31.03.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208084, виданий 29.03.1997;

- НТС940213 від 15.04.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №02088259, виданий 29.03.1997; сертифікат на право на земельну частку (пай), серії РН №068925, виданий 11.04.2003;

- НТС940212 від 15.04.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208323, виданий 29.03.1997;

- НТС940243 від 28.04.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0264234, виданий 31.03.1997;

- НТС940214 від 15.04.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208872, виданий 29.03.1997;

- НТТ080231 від 19.05.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208183, виданий 29.03.1997;

- НТС940047 від 17.03.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208131, виданий 29.03.1997; сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208130, виданий 29.03.1997.

27.05.2025 згідно протоколу №8 засідання комісії колишнього КСП «Ворокомлівське» за результатами жеребкування земельних часток (паїв) ОСОБА_2 затверджено номери земельних ділянок згідно відомостей: кормові угіддя (сіножаті пасовища), урочище «Містки», №ділянок 11,12, 13, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 ; рілля, урочище «За Могилками», №ділянок 77, АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , 73, 70, АДРЕСА_22 .

Того ж 27.05.2025 ОСОБА_1 , через свого представника Гута В.О., який діяв на підставі довіреності серії НТР 793532 №198 від 31.01.2025, звернувся із заявою до Камінь-Каширської МР з проханням виділити в натурі (на місцевості) земельні ділянки із земель колишнього КСП «Ворокомлівське», згідно вищевказаних договорів купівлі-продажу сертифікатів на право на земельну частку (пай) для ведення особистого селянського господарства.

Однак, листом Камінь-Каширської МР №2878/02-10/2-25 від 07.07.2025 ОСОБА_1 було повідомлено, що вищевказана заява була розглянута на засіданні постійної комісії міської ради з земельних питань, природокористування, екологічної безпеки, містобудування та архітектури, після чого було підготовлено проект рішення і винесено на розгляд засідання сесії міської ради 20.06.2025. При голосуванні рішення не набрало необхідної кількості голосів депутатів, а отже рішення не прийнято (згідно витягу поіменного голосування засідання сесії).

Для встановлення чітких підстав, які слугували не прийняттю вищевказаного рішення 15.07.2025 засобами електронного зв`язку на адресу Камінь-Каширської МР направлено адвокатський запит з проханням: 1.Надати витяг з протоколу засідання постійної комісії міської ради з земельних питань, природокористування, екологічної безпеки, містобудування та архітектури, в частині звернення ОСОБА_1 , на підставі якого було підготовлено проект рішення і винесено на розгляд засідання сесії міської ради від 20.06.2025; 2.Надати витяг з протоколу засідання сесії міської ради від 20.06.2025 в частині звернення ОСОБА_1 , а також будь-які інші документи (витяги, пояснення, тощо), які стали підставою для відмови у прийнятті рішення; 3.Надати пояснення із зазначенням чітких причин, які слугували не прийняттю рішення Камінь-Каширською МР з питань звернення ОСОБА_1

21.07.2025 на електронну пошту адвоката надійшла відповідь на адвокатський запит Камінь-Каширської МР №3165/01-28/2-25. У даній відповіді Камінь-Каширською МР було надіслано витяг із поіменного голосування засідання 54-ї чергової сесії восьмого скликання Камінь-Каширської МР 20.06.2025 та проінформовано, що при голосуванні рішення не набрало необхідної кількості голосів депутатів, відтак рішення не прийнято. Прохання в наданні інших витребуваних документів та пояснень, зазначених в адвокатському запиті, Камінь-Каширська МР проігнорувала.

Відтак позивач вважає, що Камінь-Каширською МР допущено протиправну бездіяльність у зв`язку з не прийняттям жодного рішення щодо виділу в натурі (на місцевості) земельних ділянок позивачу за заявою від 27.05.2025.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.56).

Копія ухвали про відкриття провадження у справі була вручена відповідачу 04.08.2025, проте правом на подачу відзиву відповідач не скористався (а.с.57).

Згідно із частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельних сертифікатів на право на земельну частку (пай) на підставі договорів купівлі-продажу:

- НТС940053 від 18.03.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208261, виданий 29.03.1997;

- НТС940049 від 17.03.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208380, виданий 29.03.1997;

- НТС940120 від 27.03.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208410, виданий 29.03.1997;

- НТС940048 від 17.03.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208723, виданий 29.03.1997;

- НТС940137 від 31.03.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208894, виданий 29.03.1997;

- НТС940136 від 31.03.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208084, виданий 29.03.1997;

- НТС940213 від 15.04.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №02088259, виданий 29.03.1997; сертифікат на право на земельну частку (пай), серії РН №068925, виданий 11.04.2003;

- НТС940212 від 15.04.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208323, виданий 29.03.1997;

- НТС940243 від 28.04.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0264234, виданий 31.03.1997;

- НТС940214 від 15.04.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208872, виданий 29.03.1997;

- НТТ080231 від 19.05.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208183, виданий 29.03.1997;

- НТС940047 від 17.03.2025 сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208131, виданий 29.03.1997; сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВЛ №0208130, виданий 29.03.1997 (а.с.9-38).

27.05.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою до міського голови Пасі В.І., в якій просив виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку із земель колишнього КСП ім.Щорса с.Ворокомле на території Ворокомлівсьукого старостинського округу згідно договорів купівлі-продажу сертифікатів на право на земельну частку (пай) для ведення особистого селянського господарства, яка зареєстрована Камінь-Каширською МР за №Г-983 від 02.06.2025 (а.с.45).

Листом від 07.07.2025 Камінь-Каширська МР повідомила позивача, що заява була розглянута на засіданні постійної комісії міської ради з земельних питань, природокористування, екологічної безпеки, містобудування та архітектури, після чого було підготовлено проект рішення і винесено на розгляд засідання сесії міської ради 20.06.2025. При голосуванні рішення не набрало необхідної кількості голосів депутатів, а отже рішення не прийнято (згідно витягу поіменного голосування засідання сесії) (а.с.46).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель колективної власності КСП «Ворокомлівське» згідно сертифікатів на право на земельну частку (пай) протиправною, позивач звернувся до суду з даними позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

26.04.2003 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Земельного кодексу України» від 03.04.2003 №675-IV, яким пункт 8 розділу «Перехідні положення» Х ЗК України доповнено абзацами, згідно з якими члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності ним Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Приписи щодо паювання земель сільськогосподарського призначення містить, зокрема, Указ Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ №720/95), пунктом 1 якого визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільсько-господарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу №720/95).

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації (пункти 5, 6 Указу №720/95).

З вищенаведеного вище слідує, що паювання земель сільськогосподарських підприємств як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств, що узгоджується із змістом пункту 8 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 №899-IV (далі - Закон №899-IV).

Статтею 1 Закону №899-IV визначено, що право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

За приписами статті 2 Закону №899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до статті 3 Закону №899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Згідно до статті 5 Закону №899-IV сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Законом України від 10.07.2018 №2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набрав чинності 01.01.2019, внесено зміни, зокрема до статті 5 Закону №899-IV, за змістом якої повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) були надані лише сільським, селищним, міським радам.

Згідно із частиною першою статті 11 Закону №899-IV встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР).

Положеннями статті 25 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частинами першою та п`ятою статті 46 Закону №280/97-ВР передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності не рідше ніж один раз на місяць.

Стаття 59 Закону №280/97-ВР передбачає, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, системний аналіз наведених вище правових норм, в контексті встановлених судом обставин цієї справи, дає підстави для висновку, що позивач, який має у власності сертифікати на право на земельну частку (пай), має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості), подавши до сільської ради відповідну заяву, до якої необхідно додати сертифікати на право на земельну частку (пай), видані районною (міською) державною адміністрацією. За результатом розгляду заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) сільська рада, реалізуючи надані їй законом повноваження, приймає рішення щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості), що є підставою для звернення до землевпорядної організації та укладення договору на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), отримання заявником Витягу з Державного земельного кадастру та здійснення ним реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

При цьому вирішення заяви позивача про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) відповідач мав провести у спосіб, встановлений Законом №280/97-ВР, тобто на пленарному засіданні ради із прийняттям відповідного рішення, оскільки саме такий порядок та спосіб прийняття рішень з питань регулювання земельних відносин передбачений законодавством.

Як встановлено судом, заява позивача від 27.05.2025 про виділення у натурі (на місцевості) на території Ворокомлівського старостинського округу земельну ділянку із земель колишнього КСП «Ворокомлівське» Камінь-Каширської МР не була розглянута з прийняттям відповідного рішення.

Отже, з урахуванням встановлених обставин цієї справи, суд дійшов висновку про те, що має місце протиправна бездіяльність Камінь-Каширської МР, яка будучи наділена відповідними повноваженнями, жодного акта ради у формі рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.05.2025 про виділення у натурі (на місцевості) земельної ділянки не прийняла.

З врахуванням вищевикладеного, позов належить задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду з прийняттям відповідного рішення заяви ОСОБА_1 від 27.05.2025 про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) та зобов`язання відповідача розглянути вказану заяву і за наслідками її розгляду прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 968,96 грн, що був сплачений квитанцією (а.с.6,7).

Щодо заявлених до стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9000 грн, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із доданих до позовної заяви письмових доказів, а саме: договору про надання правничої допомоги від 14.07.2025, акту до договору про надання правової допомоги від 14.07.2025, квитанції до прибуткового касового ордера від 28.07.2025 №14 (а.с.44,51,52), позивач сплатив адвокату Нівчику А.М. кошти в загальній сумі 9000,00 грн на оплату правової допомоги, яка відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт складається з: підготовки та подання до Камінь-Каширської МР адвокатського запиту від 15.07.2025 (1 год/1500 грн) 1500,00 грн; підготовка та подання позовної заяви про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії (з додатками) до суду (5 год/1500 грн) 7500 грн.

У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування частини третьої статті 134 КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа №815/1479/18), від 15.07.2020 (справа №640/10548/19), від 21.01.2021 (справа №280/2635/20), від 03.08.2022 (справа №280/4264/21).

Оскільки відповідач не висловив заперечень щодо суми витрат на правову допомогу, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в загальній сумі 9968,96 грн, що складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Камінь-Каширської міської ради щодо не розгляду на сесії міської ради з прийняттям відповідного рішення заяви ОСОБА_1 від 27.05.2025 про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель колективної власності КСП «Ворокомлівське» згідно сертифікатів на право на земельну частку (пай) ВЛ №0208084, ВЛ №0208894, ВЛ №0208130, ВЛ №0208131, ВЛ №0208380, ВЛ №0208261, ВЛ №0208723, ВЛ №0208410, ВЛ №0208323, ВЛ №0208872, ВЛ №0264234, ВЛ №0208259, РН №068925, ВЛ №0208183.

Зобов`язати Камінь-Каширську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.05.2025 про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель колективної власності КСП «Ворокомлівське» згідно сертифікатів на право на земельну частку (пай) ВЛ №0208084, ВЛ №0208894, ВЛ №0208130, ВЛ №0208131, ВЛ №0208380, ВЛ №0208261, ВЛ №0208723, ВЛ №0208410, ВЛ №0208323, ВЛ №0208872, ВЛ №0264234, ВЛ №0208259, РН №068925, ВЛ №0208183 та за наслідками її розгляду прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Камінь-Каширської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 9968,96 грн (дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_23 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Камінь-Каширська міська рада (44500, Волинська обл., Камінь-Каширський р-н, м.Камінь-Каширський, вул.Воля, 2, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій