Справа № 559/2149/25
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 559/2149/25 пров. № А/857/37446/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Ходака Сергія Костянтиновича на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 серпня 2025 року (ухвалене головуючим-суддею Макєєвим С.В. в порядку ч.4 ст.229 КАС України у м. Дубно) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

Ходак С.К. звернувся в суд в інтересах ОСОБА_1 із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №1/28 від 22.01.2025, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а провадження по справі закрити.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оспорюваної постанови, оскільки його не було належним чином оповіщено про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ним не було порушено вимоги ч.10 ст.1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232), п.п.1 п.1 Додатку 2 Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 (далі - Порядок №1487, Правила №1487). Крім того, вважає, що він належним чином оновив свої військово-облікові дані 05.06.2024.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26.08.2025 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не зв`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістці №847592 для уточнення даних, яка була надіслана засобами поштового зв`язку Укрпошта 28.10.2024 та повернута 10.11.2024 у зв`язку з відсутністю адресата, та у триденний строк від визначеної у повістці дати і часу прибуття, не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення та у будь-який інший спосіб. При цьому, згідно положень п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 (далі - Порядок №560), проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання є належним оповіщенням військовозобов`язаного, а тому доводи позивача з посиланням на те, що він повістку не отримував, вважав такими, що не спростовують факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Ходак С.К. подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду про належне оповіщення позивача про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 грунтувалися на долученому до відзиву конверті з трекінгом 465, відповідно до якого повістка позивачу була надіслана засобами поштового зв`язку Укрпошта 28.10.2024 та повернута 10.11.2024 у зв`язку з відсутністю адресата. Натомість суд належним чином не перевірив твердження позивача про те, що згідно трекінгу з офіційного сайту Укрпошта дані про відправлення за номером 465 не зареєстровані в системі, що підтверджує пояснення позивача, що повістка №847592 відповідачем для уточнення його даних, йому не надсилалась по місцю реєстрації чи проживання. Також апелянт наголошує на відсутністю обов`язку з боку позивача оновлювати свої військово-облікові дані, оскільки з моменту разового їх оновлення 05.06.2024 та станом на 07.11.2024 зміни таких даних не відбувалися. Відтак, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП. Серед іншого, апелянт також вказує на процедурні порушення оформлення оспорюваної постанови.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Представник позивача Ходак С.К., які діє в інтересах позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі висловив бажання провести розгляд апеляційної скарги у його відсутності.

Згідно п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, колегія суддів зазначає, що дослідженню підлягають два питання, які покладені в основу обгрунтувань позовних вимог, а саме неналежне оповіщення про необхідність з`явитися до ТЦК та відсутність порушень вимог ч.10 ст.1 Закону №2232, п.п.1 п.1 Додатку 2 Порядку №1487.

З матеріалів справи видно, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №1/28 від 22.01.2025 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

Вважаючи протиправною оспорювану постанову, Ходак С.К. звернувся в суд в інтересах ОСОБА_1 до адміністративного суду з вимогою про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до абз.4 п.1 ч.2 розд.ІІ Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку №3633-ІХ від 11.04.2024 (далі - Закон №3633, який набрав чинності 18.05.2024), у разі перебування на території України, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані шляхом прибуття самостійно до ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності). Проте, позивач такого обов`язку не виконав та не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 повістці №847592 для уточнення даних, яка була надіслана засобами поштового зв`язку Укрпошта 28.10.2024 та повернута 10.11.2024 у зв`язку з відсутністю адресата, а також у триденний строк від визначеної у повістці дати та часу прибуття до ТЦК, не повідомив про приичини своєї неявки шляхом безпосереднього звернення та у будь-який інший спосіб. Суд вказав, що згідно положень п.41 Порядку №560, проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця задекларованого/зареєстрованого місця проживання є належним оповіщенням військовозобов`язаного, а тому доводи позивача про те, що він повістку не отримував, не спростовує факту вчинення ним відповідного адміністративного правопорушення.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суду першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Стосовно висновків про порушення вимог Закону в частині оновлення військово-облікових даних, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною десятою статті 1 Закону №2232 (в редакції, чинній на момент формування та надсилання повістки позивачу) було передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані : уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Беззаперечним є той факт, що позивач перебуває на військовому обліку з 05.06.2024.

18.05.2024 набрав чинності Закон №3633, абзацом четвертим пункту першого частини другої Розділу ІІ якого передбачено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані : у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Отже, проаналізувавши обставини справи в контексті приведених вище норм, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для оновлення позивачем військово-облікових даних, оскільки він перебуває на військовому обліку з 05.06.2024, тобто після набрання чинності Законом №3633, яким передбачена процедура оновлення таких даних.

З приводу висновків суду першої інстанції про належне оповіщення позивача з`явитися по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 , колегія суддів зазначає наступне.

Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до ТЦК та СП, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи визначає Порядок №560, пунктом 34 розділу ІІ якого визначено, що повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) ТЦК та СП або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

З матеріалів справи видно, що саме в такий спосіб відповідач направив позивачу повістку №847592 28.10.2024.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1071 від 10.10.2023) (далі - Правила №270).

Згідно дефініції, наведеній у п.п.13 п.2 Правил №270, рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення, відстежується в системі оператора поштового зв`язку на шляху пересилання відправлення та вручається одержувачу з підтвердженням вручення.

Основним аргументом, яким апелянт спростовує висновки суду про його належне оповіщення, є те, що суд належним чином не перевірив його твердження, що згідно трекінгу з офіційного сайту Укрпошта дані про відправлення за номером 465 не зареєстровані в системі, що підтверджує його пояснення, що повістка №847592 відповідачем для уточнення його даних, йому не надсилалась по місцю реєстрації чи проживання.

Системний аналіз приведених положень Порядку №560 та Правил №270 дають підстави для висновку, що у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку Укрпошта, така має бути надіслана рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення, яке обов`язково має бути зареєстроване в системі Укрпошта.

Проте, відповідачем не було надано суду, а судом першої інстанції не здобуто доказів на підтвердження проведення реєстрації повістки, яка адресувалася позивачу у такій системі.

Частинами першою та другою статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст.254 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 2101 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791-2799 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції приходить висновку про протиправність оспорюваної постанови та наявності підстав для її скасування.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Ходака Сергія Костянтиновича задовольнити повністю.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 серпня 2025 року по справі №559/2149/25 скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення задовольнити повністю.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №1/28 від 22 січня 2025 року і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук