Справа № 335/8711/25
Суддя: Сиротенко В. К.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/8711/25 2-а/335/159/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: у складі головуючого судді - Сиротенко В.К., за участю секретаря судового засідання Кумер А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 1. Департаменту патрульної поліції Національної поліції України; 2. Управління патрульної поліції в Запорізькій області, третя особа інспектор 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенант поліції Торба Макси Дмитрович про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

До Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя звернувся позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Калімана М.О., із позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА 5540886 від 21.08.2025 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 1190,00 грн за статтею 121-3 ч. 1 КУпАП; судові витрати по справі покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 21.08.2025 о 21:40 год. постановою серії ЕНА №5540886 інспектор 2 взводу 1 роти 2 батальйону УПП у Запорізькій області лейтенант поліції Торба М.Д. притягнув до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП ОСОБА_1 (надалі-Позивач) та наклав на останнього адміністративне стягнення у вигляді штраф в сумі 1190,00 грн.

Згідно зазначеної постанови, 21.08.2025 року о 21:31 водій, ОСОБА_1 на вулиці Перемоги, біля буд.45 керував транспортним засобом «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого неосвітлений номерний знак в темну пору доби, чим порушив п. 2.9в ПДР- керування водієм ТЗ з неосвітленим номерним знаком. Вважає зазначене рішення неправомірним, у зв`язку з чим вимушений звернутися в інтересах Позивача до місцевого суду як до адміністративного суду, із проханням про визнання дій інспектора поліції протиправними та скасування винесеної ним постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП.

21.08.2025 року ОСОБА_1 приблизно о 21 год. 30 хв. керуючи транспортним засобом «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вулиці Перемоги біля буд.45 був зупинений інспектором патрульної поліції лейтенантом поліції Торбою М.Д. та звинувачений керуванні транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком. На це Позивач повідомив, що на виконання пункту 2.3 А ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху перед виїздом він перевірив і забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, обійшовши перед початком руху навколо нього і пересвідчившись у справності світлових приладів, у тому числі підсвітки заднього номерного знака. Побачивши, що задній номерний знак дійсно неосвітлений, Позивач повідомив інспектору патрульної поліції, що, судячи з усього, дана несправність виникла під час руху автомобіля. А так як на панелі приладів відсутня сигнальна лампа про несправність підсвітки заднього номерного знаку, про вказану технічну несправність Позивач нічого не знав і під час перебування в середині салону авто і керування ТЗ до моменту зупинки патрульними поліцейськими знати не міг, а тому в його діях відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення.

На ці пояснення інспектор патрульної поліції не зважав та почав оформлення адмінматеріалів. Як зазначає позивач, з даних, зазначених у вищевказаній постанові, з моменту зупинки до моменту винесення рішення по справі пройшло близько 9 (дев`яти) хвилин, що може свідчити про упередженість та формальний підхід до оформлення матеріалів справи, хоча ОСОБА_1 наголошував, що вказана несправність виникла під час руху і з невідомих причин.

Позивач своєї вини не визнає, вважає, що у його діях не було складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, притягнення її до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене вищевказаною статтею, є незаконним, протиправним та необґрунтованим.

Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 04.09.2025 адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків 10 днів з дня отримання ухвали.

09.09.2025 від представника позивача надійшла заява про усунення виявлених недоліків позовної заяви.

Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 10.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Від представника Департаменту патрульної поліції Назаренко М.М. надійшов відзив на позовну, у якому він заперечує в повному обсязі проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а оскаржувану постанову такою, що відповідає вимогам чинного законодавства. 21.08.2025 р. під час несення служби у Запорізькій області, інспектором управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було виявлено, що водій не виконав вимоги ПДР України. В ході розгляду справи відносно Позивача, поліцейським УПП в Запорізькій області ДПП було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, згідно статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивачем будь-яких клопотань не заявлялось, що підтверджується відеозаписом, який долучається до відзиву на позовну заяву. Під час опрацювання викладених обставин справи не було встановлено будь-яких порушень працівником УПП в Запорізькій області ДПП вимог законодавства України, зокрема під час розгляду справи, тобто оскаржувана постанова серії ЕНА №5540886 від 21.08.2025 року винесена з дотриманням ст. 222, 251, 252, 278-280 та 283 КУпАП та є законною. Інспектор управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Акцентує увагу суду на тому, що після виявлення факту порушення вимог Правил дорожнього руху України Позивачем, інспектором було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини; позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи. При розгляді справи інспектором, позивача було ознайомлено з матеріалами справи. Жодних переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано. Тож, пояснення ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, не дотримання законності інспектора управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим. Щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання оскаржуваної постанови протиправною та незаконною, яка є взагалі незрозумілою, оскільки відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Можливість визнання при цьому дій та рішення суб`єкта владних повноважень незаконними, законодавець не встановлює, у зв`язку з чим, вважає, що позовні вимоги в цій частині не мають бути задоволені Судом.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, та при дотриманні норм матеріального і процесуального права, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що інспектором 2 взводу 1 роти 2 батальйону УПП у Запорізькій області лейтенантом поліції Торбою М.Д. винесено постанову, в якій вказано, що 21.08.2025 року о 21 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 , на вулиці Перемоги, біля буд.455 керував транспортним засобом «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого неосвітлений номерний знак в темну пору доби, чим порушив п.п. 2.9 в Правил дорожнього руху України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 1 ст.121-3 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190,00 гривень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені ч. 1 та ч.2 ст. 121-3 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч.2 ст. 222 КУпАП).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно із п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги вищенаведене, на думку суду, поліцейський діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно із п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із пунктом 2.3 «а», «б» ПДР України перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до вимог п. 2.9.в ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно із п. 31.5 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у п.31.4 цих Правил (зокрема щодо режиму роботи зовнішніх світлових приладів), водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконання вимог п. 9.9 і 9.11 цих Правил.

Тобто, відповідно до правил дорожнього руху, а саме пункту 31.4, є ряд несправностей транспортних засобів, що забороняють експлуатацію, але якщо є можливість усунути цю несправність на місці, то це не забороняє рух авто до місця постійної дислокації або на СТО.

Так, статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Крім того, відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Стаття 121-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення вимог законодавства щодо використання номерних знаків транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 ст. 121-3 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи не освітленим, закритим іншими предметами (втому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала умисел на керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно із п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В якості доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП відповідачем до матеріалів справи додано відеозапис, номерний знав при русі закріпленим у встановленому для цього місці, не закритий іншими предметами. З відео встановлено, що номерний знак можливо було ідентифікувати.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, у цьому провадженні не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

На думку суду, той факт що номерний знак автомобіля під керуванням позивача не освітлювався на момент зупинки працівниками поліції, не свідчить автоматично про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, оскільки не виключено що така несправність могла виникнути під час руху без відома позивача, а докази того, що йому було відомо про не освітлення номерного знаку під час руху автомобіля в матеріалах справи відсутні.

Тим самим, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, належними та допустимими доказами не доведена.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача. Крім того, обвинувачення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб`єктом владних повноважень в постанові, тобто в своєму рішенні, про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Позивач зазначає про те, що він Правил дорожнього руху не порушував. В свою чергу, будь яких належних доказів, які б свідчили про інше відповідачем суду не надано, а в матеріалах справи як доказ наявна лише постанова, яка є предметом оскарження.

Доказів того, що позивач міг передбачити, що у нього під час руху виникне технічна несправність з освітленням номерного знаку і він міг це виявити під час руху матеріали справи не містять.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Вказана правова позиція є обов`язковою для застосування судами при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

Притягаючи позивача до відповідальності, відповідач не встановив обставин з приводу того, чи була у позивача можливість виявити таку несправність, перебуваючи за кермом автомобіля. Відповідач не встановив обставин з приводу того, чи давали змогу внутрішні прилади та обладнання автомобіля під час його руху з`ясувати позивачу обставини щодо несправності освітлення номерного знаку.

Крім того, суд враховує і те, що дане правопорушення не призвело до будь-яких негативних наслідків.

У своєму рішенні у справі «Алене де Рібермон проти Франції» від 10.02.1995, Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п.43 (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Таким чином в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Тобто, працівником поліції, який діяв від імені відповідача не з`ясовано всіх обставин при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не подано до суду доказів, які підтверджують факт вчинення правопорушення позивачем, а тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і таким чином будь-які сумніви з приводу наявності вини особи трактуються на користь цієї особи.

За даних обставин доводи, наведені відповідачем без їх доказового підтвердження, спростовуються обґрунтованою позицією позивача. Відеозаписи події та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка би могла підтвердити заперечення відповідача, в матеріалах справи відсутні, до суду відповідачем не надавалися, в зв`язку з закінченням строку їх зберігання.

Таким чином, суд дійшов переконання, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідачем не підтверджений належними та допустимими доказами, як і правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1ст.121-3 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст.248,280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

Встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п. 1, 3 ч. 3ст. 2 КАС України, оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст. 268 КУпАП, у зв`язку з чим дійшов висновку, що оскаржувана постанова поліцейським прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов переконання, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 1190,00 грн, винесена поліцейським, підлягає скасуванню. Натомість суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині визнання протиправними дій поліцейського щодо винесення оскаржуваної постанови, оскільки прийняття такого рішення не передбачено ст.286 КАС України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 6, 19, 62 Конституції України, ст.ст. 1, 7, 9, 33, ч.1 ст. 121-3, 222, 245, 247, 251, 287 КУпАП, ст.ст. 2, 20, 72, 77, 90, 132, 139, 229, 286 КАС України, ЗУ «Про національну поліцію», ПДР України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до 1. Департаменту патрульної поліції Національної поліції України; 2. Управління патрульної поліції в Запорізькій області, третя особа інспектор 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенант поліції Торба Макси Дмитрович про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5540886 від 21.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121-3 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3 )на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.К. Сиротенко