Справа № 340/1146/25
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 листопада 2025 року

м. Київ

справа №340/1146/25

касаційне провадження № К/990/40769/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів: Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройбіт» на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року у справі № 340/1146/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройбіт» до Кропивницької митниці про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройбіт» (далі - ТОВ «Стройбіт») на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року у справі № 340/1146/25.

Ухвалою від 27 жовтня 2025 року Суд залишив касаційну скаргу ТОВ «Стройбіт» без руху, надавши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом подання документу про сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн.

При цьому Суд встановив, що до апеляційної скарги заявник долучив документ про сплату судового збору від 03 жовтня 2025 року за подання касаційної скарги нерезидентом в іноземній валюті.

Суд зазначив, що за приписами частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання нерезидентами позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір може сплачуватися нерезидентами в іноземній валюті з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Таким чином позивачам, які є нерезидентами України надано право сплачувати судовий збір в іноземній валюті, за умови звернення до суду із позовом, ціна якого визначається в іноземній валюті.

Оскільки позивач звернувся до адміністративного суду із позовом немайнового характеру, докази того, що ціна позову визначається в іноземній валюті відсутні, тому відсутні підстави для проведення сплати судового збору в іноземній валюті.

З огляду на зазначене, платіжний документ від 03 жовтня 2025 року, долучений позивачем до касаційної скарги, не є належним підтвердженням сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду.

06 листопада 2025 року на адресу Верховного Суду від представника ТОВ «Стройбіт» надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги.

У поданому клопотанні представник ТОВ «Стройбіт» зазначає, що ухвалою від 27 жовтня 2025 року Суд безпідставно не визнав належним доказом сплати судового збору платіжне доручення в іноземній валюті, оскільки 51,00 Євро, сплачені за подання касаційної скарги, за даними Державної казначейської служби України та листа Верховного Суду, 06 жовтня 2025 року зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України за кодом класифікації доходів 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)» у гривневому еквіваленті 2467,47 грн, що навіть перевищує належний до сплати розмір 2422,40 грн. Заявник наголошує, що частина перша статті 6 Закону України «Про судовий збір» не містить прямої заборони сплати судового збору нерезидентами в іноземній валюті у немайнових спорах, а встановлює лише обов`язок врахування офіційного курсу гривні для недопущення втрат бюджету. Додатково обґрунтовує, що для нерезидента фактично відсутня реальна можливість сплатити судовий збір у гривні на рахунок Казначейства без отримання в Україні облікового номера / коду ЄДРПОУ, що підтверджується відповіддю Національного банку України, а покладення на позивача обов`язку проходити складну процедуру податкової реєстрації або здійснювати платіж через інших осіб порушує принцип рівності учасників процесу та доступу до правосуддя, суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду у справі № 990/263/23 і практиці Європейського суду з прав людини щодо недопустимості надмірного формалізму.

Розглянувши клопотання представника ТОВ «Стройбіт» про усунення недоліків касаційної скарги на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року у справі № 340/1146/25, Суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Частиною другою статті 332 КАС України передбачено, що до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду касаційної скарги на ухвалу суду сплачується судовий збір у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та коефіцієнта 0,8, передбаченого частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» для процесуальних документів в електронній формі, розмір судового збору за подання касаційної скарги у цій справі становить 2422,40 грн.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання нерезидентами позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір може сплачуватися нерезидентами в іноземній валюті з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Отже, законодавець пов`язав можливість сплати судового збору в іноземній валюті з наявністю сукупності умов: платник судового збору є нерезидентом; до суду подається позов, ціна якого визначається в іноземній валюті.

Ця норма є спеціальною і виключною, спрямованою на врегулювання саме порядку сплати судового збору за подання до суду позовів майнового характеру, ціна яких виражена в іноземній валюті. Закон не містить положень, які б поширювали цей порядок на сплату судового збору за подання апеляційних чи касаційних скарг, а також на позови немайнового характеру, ціна яких взагалі не визначається.

Як установлено судом, у справі № 340/1146/25 позивач - нерезидент звернувся до адміністративного суду з позовом немайнового характеру, а подана до Верховного Суду касаційна скарга стосується ухвали суду апеляційної інстанції. Таким чином, у цьому випадку відсутня передбачена частиною першою статті 6 Закону України «Про судовий збір» умова щодо визначення ціни позову в іноземній валюті, а відтак спеціальний порядок сплати судового збору в іноземній валюті до цих правовідносин не застосовується.

Сам по собі той факт, що Державна казначейська служба України прийняла валютний платіж та відобразила його у бюджетному обліку в гривневому еквіваленті за кодом класифікації доходів бюджету 22030102, не змінює правову природу такого платежу для цілей процесуального закону та не замінює встановленого Законом порядку сплати судового збору саме за подання касаційної скарги у цій справі.

Ключовим для вирішення питання про відкриття касаційного провадження є не лише факт надходження коштів до бюджету, а й дотримання платником вимог закону щодо способу виконання процесуального обов`язку, у тому числі щодо валюти платежу в конкретному виді спору.

Посилання скаржника на те, що частина перша статті 6 Закону України «Про судовий збір» прямо не забороняє сплату судового збору нерезидентами у валюті у немайнових спорах, є необґрунтованим, оскільки зазначена норма встановлює вичерпні умови, за яких допускається сплата судового збору в іноземній валюті. За відсутності цих умов загальні вимоги законодавства України про обіг коштів і бюджетні платежі (зокрема положення Конституції України щодо грошової одиниці, Закону України «Про судовий збір» та бюджетного законодавства) передбачають сплату судового збору в національній валюті - гривні.

Аргументи заявника щодо об`єктивних труднощів сплати судового збору у гривні позивачем-нерезидентом Суд відхиляє з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 990/263/23, на яку посилається скаржник, розглядала питання відстрочення сплати судового збору, а не визнання належною сплатою судового збору платежу, здійсненого з порушенням порядку, визначеного законом. У цій же постанові Велика Палата наголосила, що платником судового збору є особа, яка звертається до суду, однак закон не забороняє іншій особі сплатити судовий збір замість позивача, що узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18.

Отже, навіть за наявності труднощів у безпосередній сплаті судового збору у гривні позивачем-нерезидентом, він не позбавлений можливості виконати цей обов`язок іншим способом, який не суперечить закону, зокрема шляхом оплати судового збору через іншу особу (представника чи інший суб`єкт), із зазначенням у призначенні платежу відомостей про позивача і справу. Такий підхід не ставить позивача-нерезидента у гірше становище порівняно з резидентами, а лише вимагає дотримання загальних правил бюджетної та платіжної дисципліни.

Посилання заявника на принцип рівності учасників процесу, практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості надмірного формалізму та необхідності забезпечення доступу до правосуддя не спростовують висновку про те, що суд не наділений повноваженнями ігнорувати чіткі вимоги закону щодо порядку сплати судового збору та визнати належною сплату судового збору, здійснену в спосіб, який прямо законом не передбачений для відповідного виду процесуального звернення.

Застосування процесуальних норм з урахуванням принципу доступу до правосуддя означає обов`язок суду уникати надмірного формалізму там, де йдеться про несуттєві недоліки оформлення документів, які не перешкоджають встановленню волевиявлення сторони чи ідентифікації платежу. У цій справі йдеться не про формальне порушення, а про суттєве відхилення від визначеного законом порядку сплати судового збору для певного виду звернення до суду (касаційна скарга у немайновому спорі).

З огляду на викладене, Суд доходить висновку, що подане клопотання та долучені до нього документи не підтверджують усунення недоліків касаційної скарги в частині належної сплати судового збору у порядку та спосіб, визначені законодавством України. Таким чином, недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі від 27 жовтня 2025 року, скаржником у наданий строк не усунуто.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169, частини другої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись статтями 169, 328, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройбіт» на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року у справі № 340/1146/25 повернути заявнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, скаржнику - копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді І. А. Гончарова

І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова