Справа № 280/6703/25
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Справа № 280/6703/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 , яка полягає у невиплаті щомісячної премії у розмірі 560% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,35 та спеціальної надбавки військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України в розмірі 70% п`ятикратного прожиткового мінімуму громадян для працездатних осіб загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 15.05.2025 № 128;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 виплатити щомісячну премію у розмірі 560% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,35 та спеціальну надбавку військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України в розмірі 70% п`ятикратного прожиткового мінімуму громадян для працездатних осіб загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 15.05.2025 № 128;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 , яка полягає у невиплаті належного, але не отриманого до дня загибелі грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 , зокрема, додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за вересень, жовтень, листопад 2023 року, січень, лютий, березень 2024 року пропорційно часу його участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 виплатити належне, але не отримане до дня загибелі грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , зокрема, додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за вересень, жовтень, листопад 2023 року, січень, лютий, березень 2024 року пропорційно часу його участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його дружині ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті грошового забезпечення, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», військовослужбовця ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 з дня його зникнення безвісти з 19.04.2024 до дня остаточного виключення зі списків особового складу військової частини 15.05.2025.

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити грошове забезпечення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» військовослужбовця ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 з дня його зникнення безвісти з 19.04.2024 до дня остаточного виключення зі списків особового складу військової частини 15.05.2025.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Буцулаєвим Є.Ф., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 01.08.2025 серія АН №1708840.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), який з 26.05.2022 був призваний на військову службу по мобілізації та з 09.10.2022 проходив військову службу у складі ВЧ НОМЕР_2 . У період з 17.06.2023 по 18.04.2024 військовослужбовець ОСОБА_2 безперервно брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, втім за вересень, жовтень, листопад 2023 року, січень, лютий, березень 2024 року військовослужбовцю ОСОБА_2 не виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень. В подальшому, в квітні 2024 року, під час проходження військової служби та виконання бойового завдання на тимчасово окупованій території, ОСОБА_2 зник безвісти. За результатами службового розслідування ВЧ НОМЕР_2 видано наказ від 09.07.2024 № 70, яким солдату ОСОБА_2 призупинено виплату всього грошового забезпечення, чим на думку позивача, протиправно позбавлено дружину та малолітню доньку військовослужбовця ОСОБА_2 права на отримання його грошового забезпечення, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) та Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (далі Порядок №884) Крім того, наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 15.05.2025 №128 ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу військової частини з 19.04.2025 у зв`язку з його смертю (загибеллю), втім, всупереч наказу, відповідач виплатив дружині загиблого тільки грошову компенсацію за невикористані відпустки і додаткову винагороду за місяць, у якому військовослужбовець загинув. Стосовно інших виплат, визначених наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 15.05.2025 № 128 (щомісячна премія у розмірі 560% від посадового окладу, надбавка за особливості проходження військової служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,35 та спеціальна надбавка військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України в розмірі 70% п`ятикратного прожиткового мінімуму громадян для працездатних осіб) розрахунок з позивачем не проведений. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки були наявні всі умови для здійснення відповідних виплат. Просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 11.08.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

21.08.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому не визнає заявлених позовних вимог та зазначає, що відповідно до тверджень, викладених в позовній заяві, позивач вважає, що їй не була виплачена частина грошового забезпечення, виплата якої визначалася наказом 15.05.2025 № 128, а саме: щомісячна премія у розмірі 560% від посадового окладу, надбавка за особливості проходження військової служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,35 та спеціальна надбавки військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України в розмірі 70% п`ятикратного прожиткового мінімуму громадян для працездатних осіб. Втім, фактично вищезазначена частина грошового забезпечення ОСОБА_2 позивачці не була виплачена після 15.05.2025 року (дати видання наказу №128) у зв`язку з тим, що попередньо мала місце переплата грошового забезпечення ОСОБА_2 за травень та червень 2024 року, в результаті чого відповідну суму грошового забезпечення позивач фактично отримала ще 02.05.2024. Крім того, твердження позивача з приводу невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за вересень, жовтень, листопад 2023 року, січень, лютий, березень 2024 року вважає необґрунтованими, оскільки наявність лише записів в журналі бойових дій та наявність довідки форми 6 щодо залучення військовослужбовця до виконання заходів, необхідних для забезпечення оборони України, без врахування характеру (виду) завдань, які виконувалися військовослужбовцем, та без підтвердження виконання таких завдань командиром підрозділу (у формі відповідного рапорту або донесення), є недостатнім для нарахування та виплати військовослужбовцю додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. У зв`язку з відсутністю звітів ОСОБА_2 щодо виконання ним завдань у період вересня, жовтня, листопада 2023 року, січня та березня 2024 року, та відсутністю відповідних рапортів командирів підрозділів з підтвердженням виконання завдань ОСОБА_2 , у командування ВЧ НОМЕР_2 були відсутні правові підстави для нарахування та сплати йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 за зазначені місяці. Також, відповідач звертає увагу суду, що Постанова №884 не регламентує та не встановлює правовідносин щодо прав членів сімей загиблих військовослужбовців на отримання від військових частин грошового забезпечення за період після загибелі військовослужбовців, а лише встановлює механізм отримання визначеними військовослужбовцем особами нарахованого йому грошового забезпечення. Крім того, акцентує увагу на тому, що наявна у ВЧ НОМЕР_2 належна документація не давала підстав для включення ОСОБА_2 до списків тимчасових втрат особового складу як зниклої безвісті особи, у зв`язку з чим ОСОБА_2 не включався до списків тимчасових втрат особового складу військової частини як зниклий безвісті. Тобто, ОСОБА_3 , відповідно до нормативно-правових актів Міністерства оборони України, не вносився до обліків особового складу як безвісті зниклий (фактично не надавався статус зниклої безвісті особи), а з 18.04.2024 значиться за обліками ВЧ НОМЕР_2 як загиблий. Вважає, що дії командування ВЧ НОМЕР_2 , пов`язані з нарахуванням та виплатою колишньому військовослужбовцю військової частини ОСОБА_2 (його дружині) грошового забезпечення за період з 17.04.2023 по 19.04.2024 (до його загибелі та виключення зі списків особового складу військової частини), є законними та обґрунтованими. Відсутні законні підстав для нарахування ОСОБА_2 та виплати позивачу грошового забезпечення за період після смерті та виключення зі списків особового складу військової частини ОСОБА_2 . Просить відмовити в задоволені позову.

27.08.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що в наказі ВЧ НОМЕР_2 від 15.05.2025 №128 відсутні будь-які відомості про те, що це грошове забезпечення загиблого вже фактично було виплачене, отже відповідальні службові особи ВЧ НОМЕР_2 мали виконати зазначений наказ сумлінно, точно та у встановлений строк, тобто здійснити виплати дружині загиблого воїна в повному обсязі, зазначеному в наказі. Крім того, вважає, що право позивачки на отримання додаткової грошової винагороди її чоловіка, який протягом періоду 17.06.2023 18.04.2024 брав безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, підтверджується, зокрема, витягом з бойового наказу №7/1/73т; витягами з Журналу військової частини НОМЕР_2 інв. р/з № 25 від 15.02.2023, № 35 від 05.08.2023; довідкою військової частини НОМЕР_2 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави від 15.05.2025 № 1761/1947. На його думку, відповідач зобов`язаний був нарахувати і виплатити за зазначені періоди додаткову винагороду, визначену Постановою № 168, військовослужбовцю ОСОБА_2 , а після його загибелі його дружині, проте протиправно вказаних дій не вчинив. Також представник звертає увагу суду на те, що неналежне ведення обліку особового складу ВЧ НОМЕР_2 , що призвело до протиправного зупинення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_2 в липні 2024 року; безпідставне видання наказу про виведення його в розпорядження командира частини; невжиття частиною жодних заходів для своєчасного надання йому статусу безвісно зниклого; тривала (понад рік) неспроможність військової частини встановити обставини зникнення/загибелі військовослужбовця без допомоги його дружини не підтверджують позицію відповідача, а навпаки свідчать про повну некомпетентність його посадових осіб і абсолютне нехтування соціальними правами і гарантіями членів сім`ї власних військовослужбовців. Просить задовольнити позов.

02.09.2025 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких не погоджується з твердженнями представника позивача, вважає їх не обґрунтованими.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4 від 11.06.2016.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проходив військову службу у складі ВЧ НОМЕР_2 .

Так, відповідно до Витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) №8 від 09.10.2022 солдата ОСОБА_2 , призначеного наказом командира ВЧ НОМЕР_5 (по особовому складу) від 28 вересня 2022 року №60-РС (по особовому складу) водієм-розвідником відділення спеціальних дій №3 взводу спеціальних заходів №8 роти спеціальних дій (спеціального призначення) № НОМЕР_6 загону спеціального призначення ВЧ НОМЕР_2 , що прибув з ВЧ НОМЕР_7 , з 09 жовтня 2022 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і визнано таким, що з 09 жовтня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до Витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) №174 від 09.07.2024 солдату ОСОБА_2 , водію відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів ВЧ НОМЕР_2 , з 09 липня 2024 призупинено здійснення виплати на карткові рахунки та знято з усіх видів забезпечення на підставі проведення службового розслідування до встановлення обставин невиходу на зв`язок.

Відповідно до Витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) №187 від 24.07.2024 солдата ОСОБА_2 , водія відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів ВЧ НОМЕР_2 , відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ), звільнено з займаної посади і зараховано у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_2 з 19.07.2024.

18.01.2025 позивачка звернулась до Бердянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області із електронним зверненням про те, що, починаючи з 18.04.2024, ОСОБА_2 , перебуваючи на тимчасово окупованій території, перестав виходити на зв`язок, про що було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 18.01.2025 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до Акту проведення розслідування загибелі військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 (вх. №486 від 03.02.2025) встановлено, що солдат ОСОБА_2 , водій відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів ВЧ НОМЕР_2 , був мобілізований до лав Збройних Сил України 26.05.2022, проходив службу у ВЧ НОМЕР_8 . З 28.09.2022 продовжив службу у ВЧ НОМЕР_2 , де з 17.06.2023 до окремого розпорядження вибув на виконання спеціальних бойових завдань, в період виконання яких загинув. Щодо обставин, за яких стався нещасний випадок, зазначено, що згідно бойового розпорядження Командувача Сил спеціальних операцій Збройних Сил України №331/20/6/1/21т від 23.01.2023 та бойового наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 14.06.2023 року №7/1/73т, солдату ОСОБА_2 було поставлено завдання виконувати спеціальні дії на тимчасово окупованій території України. 20.07.2023 солдат ОСОБА_2 приступив до виконання визначених завдань. 19.04.2024 солдат ОСОБА_2 не вийшов на контрольний зв`язок по жодному із визначених видів зв`язку, останній вихід на зв`язок відбувся 13.04.2024.

Враховуючи отриману інформацію, у тому числі з інтернет ресурсів, щодо можливої загибелі солдата ОСОБА_2 18.04.2024, наказом командира ВЧ НОМЕР_2 №234 від 07.05.2024 було призначено службове розслідування, строк проведення якого було продовжено до 06.07.2024 наказом командира ВЧ НОМЕР_2 №284 від 06.06.2024.

За результатом цього розслідування згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_2 №70 від 09.07.2024 про результати службового розслідування стосовно військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 солдата ОСОБА_2 було визначено наступне:

1) Призупинити виплату грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 з 09.07.2024 до встановлення обставин, за яких буде прийнято рішення щодо поновлення виплат.

2) відділенню персоналу військової частини підготувати проєкт наказу щодо зарахування солдата ОСОБА_2 в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_2 на підставі підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ у зв`язку з відсутністю військовослужбовця понад 10 діб.

3) відповідній посадовій особі ВЧ НОМЕР_2 продовжити здійснювати заходи щодо визначення статусу і місця перебування солдата ОСОБА_2 та відновлення зв`язку з ним.

На підставі нових даних, що стосуються встановлення факту смерті солдата ОСОБА_2 , було призначено проведення службового розслідування на підставі рапорту начальника відділення резерву ВЧ НОМЕР_2 . Зокрема, зазначено, що 27.12.2024 від дружини загиблого отримано фото-копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , видане окупаційною владою, дата смерті зазначена ІНФОРМАЦІЯ_3 . 16.01.2025 від дружини загиблого отримано фотокопію медичного свідоцтва про смерть, виданого окупаційною владою.

У ході проведення службового розслідування отримані данні, що солдат ОСОБА_2 загинув при виконанні бойового завдання, за яким нещасний випадок визнається пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, захистом Батьківщини і за яких складається акт за формою НВ-3.

Відповідно до Акту про нещасний випадок (зникнення, смерть) солдата ОСОБА_2 (вх.№487 від 03.02.2025), 18.04.2024 солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув в результаті отриманих травм під час вибуху, який стався під час виконання ним бойового завдання.

15.02.2025 командиром ВЧ НОМЕР_2 винесено наказ № 20 (з основної діяльності) Про результати розслідування випадку загибелі військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_2 , яким, крім іншого, наказано на підставі висновку комісії з розслідування, вважати смерть (загибель) солдата ОСОБА_2 пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, захистом Батьківщини.

14.03.2025 ОСОБА_2 набув статусу особи, зниклої безвісті за особливих обставин, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №48 від 14.03.2025.

За результатами розгляду адвокатського запиту представника позивача від 19.03.2025, ВЧ НОМЕР_2 листом від 04.04.2025 №1761/1317 повідомила: «…1. Військовослужбовець ОСОБА_2 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_2 в період з 09.10.2022 по 18.04.2024 на посадах водія-розвідника відділення спеціальних дій (спеціального призначення) №1 загону спеціального призначення та водія відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів (завірені копії відповідних документальних матеріалів додаються).

2. Військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 залучався до безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в період з 14.06.2023 по 05.08.2024. Безпосереднє залучення ОСОБА_2 до зазначених заходів підтверджується бойовим наказом командира військової частини НОМЕР_2 №7/1/73т (витяг з якого додається) та записами в Журналах ведення бойових дій військової частини НОМЕР_2 №25т (том 2) від 10.05.2023, №35т (том 3) від 05.08.2023, №44т (том 4) від 18.10.2023 та №47т (том 5) від 10.02.2024.

У зв`язку із загибеллю (смертю) ОСОБА_2 , статус учасника бойових дій йому не оформлявся.

3. Військовою частиною НОМЕР_2 не проводилося службове розслідування за фактом зникнення безвісті ОСОБА_2 .

4. Військовою частиною НОМЕР_2 проводилося розслідування обставин загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 (копії акту розслідування та наказу за результатами розслідування додаються).

5. Військовою частиною НОМЕР_2 , у зв`язку із відсутністю всіх необхідних документів, не здійснювалися заходи із державної реєстрації смерті ОСОБА_2 .

6. Військовою частиною НОМЕР_2 здійснювалося сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 про загибель ОСОБА_2 сповіщенням №14 (копія додається).

7. ОСОБА_2 протягом служби у військовій частині НОМЕР_2 не складалося особисте розпорядження на випадок його загибелі (смерті).

8. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 призупинялося нарахування грошового забезпеченням (грошове забезпечення до його загибелі не виплачено в повному обсязі) та до теперішнього часу він не виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 (у зв`язку з відсутністю всіх необхідних документів), надати встановленим порядком відомості про розмір та складові грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 на теперішній час не представляється можливим. Зазначені відомості військовою частиною НОМЕР_2 зможуть буди надані після виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини.

9. Військовою частиною НОМЕР_2 не здійснювалася виплата грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 та інших виплат, які здійснюються у разі загибелі, звільнення/виключення зі списків військової частини тощо, членам його сім`ї…».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києві від 14.04.2025 у справі №752/8425/25, яке набрало законної сили 15.05.2025 (електронний ресурс: ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , з метою подальшої державної реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_9 від 19.04.2025, виданого Голосіївським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 18.04.2025 складено відповідний актовий запис №73.

Відповідно до витягу з наказу начальника ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) №128 від 15.05.2025, солдата ОСОБА_2 , колишнього водія відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів ВЧ НОМЕР_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 в результаті інших уточнених травм з втягненням декількох ділянок тіла, отриманих в результаті контакту з вибуховими речовинами, у зв`язку із смертю, з 19 квітня 2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини.

Наказано, виплатити щомісячну премію у розмірі 560% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,35 та спеціальну надбавку військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України в розмірі 70% п`ятикратного прожиткового мінімуму громадян для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 22 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, до абзацу 4 пункту 6 статті 9 цього Закону виплатити грошову компенсацію за 18 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, 8 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік.

Відповідно до пункту 1-2 Постанови №168 у зв`язку із загибеллю внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва) пов`язаного із захистом Батьківщини, виплатити додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн за період з 01 по 30 квітня 2024 року.

Належні до виплати кошти перерахувати дружині загиблого на особистий рахунок ОСОБА_1 .

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті їй відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 15.05.2025 № 128 щомісячної премії у розмірі 560% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,35 та спеціальної надбавки військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України в розмірі 70% п`ятикратного прожиткового мінімуму громадян для працездатних осіб загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Крім того, вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати їй належного, але не отриманого до дня загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 грошового забезпечення, зокрема, додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за вересень, жовтень, листопад 2023 року, січень, лютий, березень 2024 року пропорційно часу його участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Також позивач стверджує, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати їй грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 за період з дня його зникнення безвісті 19.04.2024 до дня остаточного виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 15.05.2025.

Вищенаведене зумовило звернення до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 24 Закону № 2232-XII передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється (не розривається) у разі:

перебування на лікуванні;

захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральну державу;

безвісної відсутності - до визнання його в установленому порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим;

настання інших випадків, визначених законодавством.

Загиблий (померлий) військовослужбовець виключається із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) з наступного після загибелі (смерті) дня, військовослужбовець, визнаний у встановленому законом порядку безвісно відсутнім або оголошений померлим, - з дня набрання законної сили рішенням суду.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-XІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частинами 2-4 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

За приписами частини шостої статті 9 Закону № 2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Розділом ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок № 260) регламентовано виплату грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХХ Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Як вбачається із пункту 2 розділу ХХХ Порядку № 260, грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечення правового регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей визначає Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» від 12 липня 2018 року № 2505-VIII (далі - Закон №2505-VІII).

Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2505-VІII Єдиний реєстр осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, - електронна база даних, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, їх невпізнані останки, наявність чи відсутність рішення суду про визнання осіб, зниклих безвісти, безвісно відсутніми або оголошення померлими, а також інших даних, що використовуються для забезпечення обліку осіб, зниклих безвісти, з метою їх розшуку; особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру;

Згідно з частинами першою, другою статті 4 Закону №2505-VІII особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством (частина третя статті 4 Закону №2505-VІII).

Якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, була оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не було встановлено, проведення розшуку в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків (частина четверта статті 4 Закону №2505-VІII).

Частиною четвертою статті 6 Закону №2505-VІII передбачено, що члени сім`ї особи, зниклої безвісти мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначений Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим Постановою №884.

Під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» необхідно розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Пунктом 5 Порядку № 884 передбачено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно; військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

За змістом абзацу 1 пункту 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства -незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Організація і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, органі управління Державної спеціальної служби транспорту (далі -Держспецтрансслужба), бригадах, полках, окремих батальйонах, підрозділах охорони, органах забезпечення, навчальному центрі, закладах, підприємствах та установах, що входять до складу Держспецтрансслужби; завдання і види обліку, призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення; обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу; порядок обліку загальних (безповоротних та тимчасових) втрат особового складу; порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу та витягів із них визначені Інструкцією з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 15.09.2022 № 280 (далі - Інструкція №280; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 8 пункту 33 розділу ІІ Інструкції №280 (в редакції станом на момент видання наказу про виключення загиблого військовослужбовця зі списків особового складу військової частини) виключення із списків особового складу військової частини проводиться наказом по стройовій частині в такі строки: осіб, які померли (загинули) - з наступного дня після дня смерті (загибелі).

Пункт 4 розділу VI Інструкції №280 передбачає, що військовослужбовці, які померли (загинули), після встановлення причин і обставин смерті (загибелі) та отримання військовою частиною підтверджуючих документів виключаються із списків особового складу військової частини.

Розділом X Інструкції №280 визначено порядок видання наказів по особовому складу.

Відповідно до пункту 7 розділу X Інструкції № 280 Накази про виключення із списків особового складу Збройних Сил (Держспецтрансслужби) військовослужбовців (крім осіб, які проходять базову військову службу), визнаних судом безвісно відсутніми або оголошених померлими, видаються посадовими особами, визначеними пунктом 247 Положення, на підставі клопотань (довільної форми щодо виключення із списків особового складу) та копій відповідних рішень суду.

Виключення із списків особового складу Збройних Сил (Держспецтрансслужби) осіб, які проходили базову військову службу, визнаних судом безвісно відсутніми або оголошених померлими здійснюється наказами по стройовій частині посадових осіб, визначених пунктом 247 Положення.

Верховний Суд в постанові від 16.10.2025 №280/5641/24 зазначив, що грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців виплачується до: 1) повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками; 2) їхнього інтернування або звільнення; 3) визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата триває не довше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Верховний Суд звернув увагу, що для військовослужбовців статус зниклого безвісти за особливих обставин набувається в порядку, передбаченому Законом №2505-VІII. Підтвердженням того, що військовослужбовець уважається зниклим безвісти за особливих обставин є включення його до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Верховний Суд також констатував, що відповідно до положень Інструкції № 280 військовою частиною здійснюється персональний облік особового складу. Важливим є питання виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, адже виплати проводяться до дня виключення.

Повертаючись до обставин даної справи, слід також врахувати, що відповідно до частини 3 статті 24 Закону № 2232-XII загиблий (померлий) військовослужбовець виключається із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) з наступного після загибелі (смерті) дня, військовослужбовець, визнаний у встановленому законом порядку безвісно відсутнім або оголошений померлим, - з дня набрання законної сили рішенням суду.

Судом встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим наказом №128 від 15.05.2025 він був виключений зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 з 19.04.2024, тобто з дня, наступного після дня загибелі, що узгоджується з положеннями частини 3 статті 24 Закону № 2232-XII, отже, з урахуванням вищенаведених правових норм та висновків Верховного Суду, позивачка, як дружина загиблого військовослужбовця, має право на відповідні виплати не довше ніж до 19.04.2024.

Видання відповідачем наказу №128 від 15.05.2025 датою пізніше дати загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 не змінює того факту, що грошове забезпечення членам сімей загиблих військовослужбовців у встановлених законом випадках може виплачуватися не довше ніж до дня, наступного після дня загибелі (смерті), а лише свідчить про час, коли обставини, що зумовили видання даного наказу, були остаточно з`ясовані військовою частиною.

Суд вважає, що набуття ОСОБА_2 з 14.03.2025 статусу особи, зниклої безвісті за особливих обставин, не змінює відповідний підхід, оскільки такий статус отримано ним вже після смерті, і при цьому на час набуття 14.03.2025 ОСОБА_2 статусу особи, зниклої безвісті за особливих обставин, Актом про проведення розслідування загибелі військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_2 №486 від 03.02.2025, вже було установлено, у тому числі на підставі наданих позивачкою військовій частині документів, що ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_2 загинув в результаті отриманих травм під час вибуху, який стався під час виконання ним бойового завдання.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування та виплаті позивачу грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 за період з 19.04.2024 до 15.05.2025 як дружині безвісно відсутнього військовослужбовця, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог, які стосуються невиплати позивачу щомісячної премії у розмірі 560% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,35 та спеціальної надбавки військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України в розмірі 70% п`ятикратного прожиткового мінімуму громадян для працездатних осіб загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 15.05.2025 № 128, суд зазначає таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.05.2025 №128, яким солдата ОСОБА_2 у зв`язку із смертю, з 19 квітня 2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, крім іншого, наказано, виплатити щомісячну премію у розмірі 560% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,35 та спеціальну надбавку військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України в розмірі 70% п`ятикратного прожиткового мінімуму громадян для працездатних осіб. Належні до виплати кошти перерахувати дружині загиблого на особистий рахунок ОСОБА_1 .

Втім, позивачка зазначає, що всупереч наведеному наказу, відповідач вказані виплати не здійснив.

Водночас, представником відповідача до матеріалів справи надано Довідку про нараховані та виплачені згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_2 №128 від 15.05.2025 грошове забезпечення, додаткову грошову винагороду та компенсацію за невикористану відпустку колишнього військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 солдата ОСОБА_2 №1761/3285 від 18.08.2025, з якої судом встановлено, що відповідно до розрахунково-платіжної відомості №37 за квітень 2024 року грошове забезпечення солдата ОСОБА_2 складає:

оклад за військовим званням 530,00 грн;

посадовий оклад 2 820,00 грн;

надбавка за вислугу років в розмірі 25% від окладу за військовим званням та посадового окладу (530 + 2820) * 0,25 837,50 грн;

надбавка за особливості проходження військової служби у розмірі 65% з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,35 тобто 87,8% від окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років (530 + 2820 + 837,50) * ,0878 = 3676,63 грн;

надбавка військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України в розмірі 70% від п`ятикратного прожиткового мінімуму громадян для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2024 (3028 грн) (3028 * 5) * 0,7 = 10 598,00 грн;

премії в розмірі 560% від посадового окладу - =2820* 5,6 = 15 792,00 грн. Всього нараховано за квітень 34 254,13 грн.

Виплата грошового забезпечення за квітень 2024 року була здійсненна на розрахунковий рахунок дружини 02.05.2024.

Зазначені обставини також підтверджуються Витягом із зведеної відомості сум для зарахування на картрахунки від 02.05.2024, з яких вбачається, що на картковий рахунок позивача НОМЕР_10 перераховано грошове забезпечення за квітень 2024 року в сумі 33 740,32 грн.

Вказані обставини позивачем не спростовані.

При цьому позивач не заперечує отримання відповідних виплат у травні 2024 року, проте, вважає, що внаслідок видання наказу командира ВЧ НОМЕР_2 №128 від 15.05.2025 відповідач був зобов`язаний виплатити всі суми, визначені таким наказом, після його видання.

Суд не погоджується з такими доводами позивача та зазначає, що як було зазначено раніше, відповідно до частини 3 статті 24 Закону № 2232-XII загиблий (померлий) військовослужбовець виключається із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) з наступного після загибелі (смерті) дня, військовослужбовець, визнаний у встановленому законом порядку безвісно відсутнім або оголошений померлим, - з дня набрання законної сили рішенням суду.

За змістом пункту 7 розділу І Порядку №260, військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

З урахуванням положень пункту 2 розділу ХХХ Порядку №260, зміст яких був наведений судом вище, грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Оскільки солдат ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , то належне йому грошове забезпечення, у тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, могло бути виплачено позивачці, як дружині, виключно до дня його загибелі, тобто, до 18.04.2024.

Судом встановлено, що відповідач нарахував та виплатив на картковий рахунок позивача грошове забезпечення ОСОБА_2 за квітень 2024 році у травні 2024 року, що позивачем не спростовано.

Отже, оскільки визначені в наказі командира ВЧ НОМЕР_2 №128 від 15.05.2025 належні до виплати ОСОБА_2 складові грошового забезпечення за квітень 2024 року, вже були попередньо виплачені позивачці у травні 2024 року, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно не здійснив повторну виплату таких сум після видання наказу командира ВЧ НОМЕР_2 №128 від 15.05.2025.

Таким чином, на час розгляду справи, на підставі наданих сторонами письмових доказів судом не встановлено протиправної бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачці частини грошового забезпечення ОСОБА_4 за квітень 2024 року, оскільки відповідні виплати були здійснені відповідачем у травні 2024 року, а повторна виплата таких сум є необґрунтованою та безпідставною.

З урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо позовних вимог стосовно нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, на отримання якої, на думку позивача, мав право загиблий військовослужбовець ОСОБА_2 у вересні, жовтні, листопаді 2023 року, січні, лютому, березні 2024 року, суд зазначає таке.

Так, розділ ХХХ Порядку № 260 установлює чіткий перелік осіб, яким виплачується грошове забезпечення військовослужбовця у разі його смерті (загибелі), а саме його дружині (чоловіку). У разі якщо її (його) немає, то указано перелік осіб, які мають право на таку виплату, та черговість. Крім того, чітко установлює, що членам сім`ї загиблого військовослужбовця, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням, на підставі наказу командира військової частини виплачується грошове забезпечення, у тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня, зокрема, його загибелі (смерті).

Наведене дозволяє дійти висновку про те, що члени сім`ї загиблих військовослужбовців у встановлених чинним законодавством випадках мають право на виплату лише належного, але не отриманого ними до дня смерті (загибелі) грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)).

Так, з матеріалів справи встановлено, що за період перебування ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території, з 17.04.2023 до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), за результатами його звітів щодо виконання завдань командиром підрозділу були підготовлені відповідні рапорти щодо виплати ОСОБА_2 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, пропорційно часу участі у заходах: №1761/2028 від 30.06.2023, за період 17-30 червня 2023 року; №1761/2921 від 31.07.2023, за період 01-31 липня 2023 року; №1761/3661 від 01.09.2023, за період 01-31 серпня 2023 року; №1761/19 від 01.01.2024, за період 01-31 грудня 2023 року; №1761/1330 від 01.03.2023, за період 01-29 лютого 2024 року.

На підставі цих рапортів командиром ВЧ НОМЕР_2 наказами з адміністративно-господарської діяльності були призначені до виплати відповідні суми додаткової винагороди: №218 від 05.07.2023 «Про виплату додаткової винагороди за березень-червень 2023 року»; №280 від 05.08.2023 «Про виплату додаткової винагороди за липень 2023 року»; №349 від 05.09.2023 «Про виплату додаткової винагороди за серпень 2023 року»; №4 від 05.01.2024 «Про виплату додаткової винагороди за грудень 2023 року»; №106 від 05.03.2024 «Про виплату додаткової винагороди за лютий 2024 року».

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) №128 від 15.05.2025 позивачці, як дружині загиблого військовослужбовця, у відповідності до пункту 1-2 Постанови №168, була виплачена додаткова винагорода у розмірі 100000 у зв`язку із загибеллю її чоловіка внаслідок отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Отже, відповідно до зазначених наказів додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, була виплачена ОСОБА_2 за липень, серпень, грудень 2023 року, лютий та квітень 2024 року.

Водночас, позивачка вважає, що загиблий ОСОБА_2 за період проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_2 мав право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за вересень, жовтень, листопад 2023 року, січень, лютий, березень 2024 року, а тому, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, позивач отримала право на одержання відповідних сум.

Отже, що спір у цій частині позовних вимог виник стосовно сум грошового забезпечення (додаткової винагороди, виплата якої передбачена Постановою №168), які за життя ОСОБА_2 не нараховувались. При цьому відповідач вважає, що право на отримання відповідних виплат за вересень, жовтень, листопад 2023 року, січень, лютий, березень 2024 року у ОСОБА_2 не виникло, оскільки відсутні належні докази здійснення ОСОБА_2 заходів, які дають підстави для нарахування відповідних сум додаткової винагороди.

Суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було реальним та стосувалося індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Верховний Суд України неодноразово зауважував, що право на захист - самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього (див. постанови від 15 липня 2014 року у справі № 21-273а14, від 12 квітня 2017 року у справі № П/800/589/16). Цей правовий висновок утвердився і в практиці Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанови від 27 листопада 2018 року у справі №826/8425/15, від 14 січня 2022 року у справі № 826/20453/16, від 13 лютого 2024 року у справі № 320/5934/22, від 01 серпня 2024 року у справі № 640/25171/21).

Згідно зі статтею 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до вимог статей 1218, 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:1) особисті немайнові права; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Частиною 4 ст. 25 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Право військовослужбовця на достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, випливає зі змісту права на соціальний захист військовослужбовця, спрямованого на задоволення його матеріальних потреб, і реалізується шляхом отримання особою грошового забезпечення у розмірі, встановленому чиним законодавством.

Відтак, таке право нерозривно пов`язане з особою військовослужбовця, якому відповідне грошове забезпечення призначено, у зв`язку з чим тільки військовослужбовець, вважаючи, що грошове забезпечення нараховується та виплачується йому в неналежному розмірі, може звернутися до суду за захистом відповідного права.

Слід звернути увагу, що відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має, в порядку встановлену цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що саме її права, свободи та законні інтереси були порушені суб`єктом владних повноважень.

При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду, тобто негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій або рішень суб`єктів владних повноважень. Відсутність порушення суб`єктивних прав особи, яка звертається за судовим захистом, унеможливлює досягнення завдань адміністративного судочинства.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи та є підставою для відмови в задоволенні позову (для прикладу, постанова Верховного Суду від 14.11.2025 №580/8025/24)

Враховуючи вищевикладене, оскільки члени сім`ї загиблого військовослужбовця можуть отримувати лише нараховані та не виплачені суми грошового забезпечення загиблого військовослужбовця, а суми додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за вересень, жовтень, листопад 2023 року, січень, лютий, березень 2024 року, загиблому військовослужбовцю ОСОБА_2 не нараховувались, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Інші доводи і аргументи сторін, викладені в заявах по суті справи, не впливають на оцінку спірних правовідносин судом.

Відповідно до частин1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 20.11.2025.

Суддя М.О. Семененко