Справа № 466/9028/25
Суддя: Свірідова В. В.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/9028/25
Провадження № 2-а/466/206/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Солиган М.Р.

представника позивача адвоката Підбірний М.Я.

представники відповідача Шпакова Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, -

встановив:

29.09.2025 ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Підбірний М.Я. звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить поновити строк оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, Скасувати постанову серії РАП № від 08.03.2024 року до повідомлення серії ЛВ №00564873 від 13.02.2024 року про накладення на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що постановою серії РАП № від 08.03.2024 року, складеною провідним спеціалістом інспектором з паркування сектору контролю за дотриманням паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування Управляння безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Юзьків Олегом Миколайовичем, до повідомлення серії ЛВ №00564873 від 13.02.2024 року накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП за фактом фото фіксації технічними засобами порушення вимог п. 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху в зоні дії знаку 3.34 Зупинку заборонено, а саме: "13.02.2024 року 11 год 59 хв водієм транспортного засобу VOLKSWAGEN PHAETON д.н.з. НОМЕР_2 , здійснено зупинку за адресою КОЗЕЛЬНИЦЬКА 2".

Позивач ОСОБА_1 не вчиняла вказаного правопорушення та не перебувала за кермом автомобіля Volkswagen Phaeton 2009 року, д.н. НОМЕР_2 у час та місці, яке зазначено у постанові серії РАП № від 08.03.2024 року до повідомлення серії ЛВ №00564873 від 13.02.2024 року у момент фіксації порушення ПДР, оскільки в цей час перебувала на своєму робочому місці в стоматологічній клініці ФОП ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Також позивач ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу, який зафіксовано в оскаржуваній постанові в автоматичному режимі, а значиться лише в якості «належного користувача» вказаного транспортного засобу, тобто особою яка отримала від власника право керування транспортним через застосунок «ДІЯ» шляхом використання послуги «Шеринг авто». Позивач не отримувала особисто та не була ознайомлена з оскаржуваною постановою серії РАП № від 08.03.2024 року до повідомлення серії ЛВ №00564873 від 13.02.2024 року.

Про існування оскаржуваної постанови та про її зміст позивачу стало відомо лише із листа Управління БВІ Департаменту ММВІ ЛМР №3701-вих-133433 від 16.09.2025 наданої на адвокатський запит.

Безпідставне покладення на невинну особу відповідальності за вчинення правопорушення, яке вона не вчиняла, та внесення до відповідних баз даних (Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху) відомостей про позивача, як правопорушника, є негативною інформацією (відомостями) про особу та порушує права та свободи позивача.

Вказану постанову вважає незаконною, безпідставною і такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 06.10.2025р. відкрито провадження у справі.

07.10.2025року представник відповідача надіслала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності як належного користувача, за яким, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, на дату винесення постанови, зареєстровано транспортний засіб Volkswagen з державним номерним знаком НОМЕР_3 , який 13.02.2024 року о 11:59 год. було зафіксовано в момент вчинення правопорушення здійснення стоянки за адресою: м. Львів, вул. Козельницька - 2 в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» .

Особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, з відповідною заявою не зверталась у встановлені строки до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також не надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Отже, відповідно до вищевикладеного, інспектор діяв правомірно, у межах визначених законом повноважень.

Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

14.10.2025 від третьої особи ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення у справі, зазначає, що вказаний автомобіль перебуває у її постійному володінні та користуванні, іноді її автомобілем користуються батьки. Вказує, що її мати, ОСОБА_1 не вчиняла вказаного правопорушення та не перебувала аза кермом автомобіля, оскільки фактично за кермом автомобіля перебувала саме вона, ОСОБА_2 . Не заперечує щодо задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, керуючись принципами верховенства права та законності, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів в їх сукупності, які є у справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд встановив, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії № від 08.03.2024 року, до повідомлення серії серії ЛВ №00564873 від 13.02.2024 року накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 13.02.2024 року 11 год 59 хв водієм транспортного засобу VOLKSWAGEN PHAETON д.н.з. НОМЕР_2 , здійснено зупинку за адресою КОЗЕЛЬНИЦЬКА 2.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення , Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII , «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 , Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 січня 2020 року № 13.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення містить спеціальні норми щодо притягнення до відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування, зафіксованих інспектором з паркування.

Згідно зі ст.14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно із статтею 2Закону України «Про дорожнійрух» законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю, щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями), згідно з пунктом 1.9 яких особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього рухупередбачено, що учасники дорожнього руху повинні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Як зазначено у оскаржуваній постанові, позивач не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив пункт 8.4 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 8.4Правил дорожнього руху, порушення якого інкриміновано позивачу, дорожні знаки поділяються на групи, зокрема заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Як зазначено у главі 3 розділу 33 Правил дорожнього руху, знак 3.34 «Зупинку заборонено» означає, що забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаку не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений. Зона діїзнаку 3.34 можебути зменшена з табличкою 7.2.2 на початку зони дії, а також установленням у кінці його зони дії дублюючого знаку 3.34 з табличкою 7.2.3.. Знак 3.34 може застосовуватися разом з розміткою 1.4., при цьому зона їх дії визначається за протяжністю лінії розмітки.

Таблички 7.2.2-7.2.7 застосовуються із знаками 3.34-3.37.

Таблички 7.3.1-7.3.3 «Напрямок дії» застосовуються із знаками 3.1-3.8, 3.11-3.14, 4.11, 4.12, 4.16-4.19, 5.3, 5.34, 5.36 і 5.91 для зазначення напрямку дії знаків, розташованих безпосередньо перед перехрестям, або напрямки руху до позначених об`єктів, що розташовані безпосередньо біля дороги.

Таким чином, порушенням вимог знаку 3.34 «Зупинку заборонено» є зупинка транспортного засову у зоні дії цього знаку, яка розпочинається від місця його встановлення.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність,зокрема за порушення вимог дорожніх знаків.

З зазначає представник позивача, що позивач ОСОБА_1 не вчиняла вказаного правопорушення та не перебувала за кермом автомобіля Volkswagen Phaeton 2009 року, д.н. НОМЕР_2 у час та місці, яке зазначено у постанові серії РАП № від 08.03.2024 року до повідомлення серії ЛВ №00564873 від 13.02.2024 року у момент фіксації порушення ПДР, оскільки в цей час перебувала на своєму робочому місці в стоматологічній клініці ФОП ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім того, позивач ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу, який зафіксовано в оскаржуваній постанові в автоматичному режимі, а значиться лише в якості «належного користувача» вказаного транспортного засобу, тобто особою яка отримала від власника право керування транспортним через застосунок «ДІЯ» шляхом використання послуги «Шеринг авто»

Матеріали справи містять свідоцтво СТР №027221 про реєстрацію транспортного засобу Volkswagen Phaeton 2009 року, д.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 (а.с.23).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу, який зафіксовано в оскаржуваній постанові в автоматичному режимі, а «належним користувачем» та не перебувала за кермом даного автомобіля в момент порушення ПДР, оскільки в цей час перебувала на робочому місці в стоматологічній клініці ФОП ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 засвідчено, що штраф згідно постанови серії РАП № від 08.03.2024 року до повідомлення серії ЛВ №00564873 від 13.02.2024 року було сплачено нею особисто 18.02.2024 року згідно повідомлення про порушення серії ЛВ №00564873 від 13.02.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № H4KE-HM57-BP03-0P98 від 18.02.2024 року про сплату штрафу в розмірі 170,00 грн. (а.с.43).

Вказані обставини свідчать про неправомірність оскаржуваної постанови серії РАП № від 08.03.2024 року, якою допущено повторне стягнення штрафу за сплаченим повідомленням серії ЛВ №00564873 від 13.02.2024 року.

Зважаючи на поважні причини пропуску позивачем строку звернення із даним позовом про оскарження постанови про адміністративне правопорушення серії РАП № від 08.03.2024 року до повідомлення серії ЛВ №00564873 від 13.02.2024 року про накладення на ОСОБА_1 , позивачем заявлено відповідне клопотання про поновлення строку звернення до суду, а також долучено докази на обґрунтування цих підстав.

В силу ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Тому суд приходить до висновку, що слід поновити позивачу строк звернення до суду з позовною заявою, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Разом з тим, суд погоджується із наведеними в позовній заяві твердженнями позивача, що відповідачем не підтверджено вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, допустимими і належними доказами.

Відповідно до частини другої статті 77КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Всупереч даним вимогам, відповідачем об`єктивних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не надано. В матеріалах справи відсутні належні докази того, що саме ОСОБА_1 перебував у зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», у зв`язку із цим посилання відповідача на порушення позивачем вимог цього знаку та притягнення позивача до відповідальності є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 зазначила, що визначенийстаттею 77 КАСобов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльність не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Аналогічні за змістом висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 по справі № 760/2846/17, від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Окрім того, у ст.62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи щодо притягнення до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова серії РАП № від 08.03.2024 року, складена провідним спеціалістом інспектором з паркування сектору контролю за дотриманням паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування Управляння безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Юзьків Олегом Миколайовичем, до повідомлення серії ЛВ №00564873 від 13.02.2024 року якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, із зазначених вище підстав є незаконною, тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Відповідно до частини першої статті 139КАС України при задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд приходить до висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.2,9,76,77,121,139,205,229, 241-246, 205, 250, 255, 272, 286,293,295 КАС України, суд,-

ухвалив:

поновити позивачу строк оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 08.03.2024 року до повідомлення серії ЛВ №00564873 від 13.02.2024 року, який пропущено з поважних причин.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії РАП № від 08.03.2024 року до повідомлення серії ЛВ №00564873 від 13.02.2024 року про накладення на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18.11.2025 року.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, адреса 79008, м. Львів, пл. Ринок, буд. 1 .

Третя особа: ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя В. В. Свірідова