Справа № 120/9848/25
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 листопада 2025 р. Справа № 120/9848/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06.05.2025 № 40 про відмову в призначені пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Відтак, з метою, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 29.04.2025, зарахувавши до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 02.06.1999 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 31.12.2011, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.

Ухвалою від 21.07.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою залучено до участі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Установлено строк для подання заяв по суті.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті спору відповідач вказав, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах згідно з ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу. До пільгового стажу позивача за списком №2 зараховано всі періоди роботи згідно з довідкою №26 від 26.02.2025 з урахуванням наказів про результати проведення атестації робочих місць, крім періоду роботи з 31.10.2017 по 03.12.2017, оскільки є перерва між атестаційними періодами.

Отже, рішення від 06.05.2025 відповідач вважає правомірним, а позов необґрунтованим.

Третя особа правом заперечити проти позову не скористалась, хоча про розгляд справи повідомлена належним чином (а.с. 43).

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини справи.

Позивач 29.04.2025 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку.

За принципом екстериторіальності заяву позивача та додані документи розглянуто ГУ ПФУ у Вінницькій області та прийняте рішення від 06.05.2025 № 40 про відмову в призначені пенсії за віком за відсутності необхідної кількості страхового стажу (а.с. 8).

Відповідно до рішення, вік заявника 55 років, за необхідного страхового стажу не менше 30 років, у заявника страховий стаж - 27 років 2 місяці 16 днів, пільговий стаж особи за списком №2 - 12 років 6 місяців 23 дня.

Позивач не погоджується із спірним рішенням, вважає його протиправним, тому за захистом своїх прав звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі-Закон №1058).

Відповідно до п.1 ч 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Так, рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 06.05.2025 № 40 позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком за відсутності необхідної кількості страхового стажу (а.с. 8). Відповідно до рішення, вік заявника 55 років, за необхідного страхового стажу не менше 30 років, у заявника страховий стаж - 27 років 2 місяці 16 днів, пільговий стаж особи за списком №2 - 12 років 6 місяців 23 дня.

Позивач не погоджується із спірним рішенням, оскільки вважає, що йому безпідставно не зараховано період здійснення підприємницької діяльності.

Позивач акцентує, що перебував на обліку ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДПС у м. Києві як фізична особа - підприємець з 03.04.1997 та знятий з обліку як платник податків 27.06.2012.

Тож позивач просить зарахувати до його страхового стажу періоди з 02.06.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2011.

На противагу цим доводам відповідач вказує, що період з 01.01.2004 по 21.12.2011 враховано до страхового стажу позивача відповідно до поданих ним звітів та сплачених внесків, про що його було проінформовано.

Щодо решти періоду, то такі не підлягають зарахуванню до страхового стажу, як періоди здійснення підприємницької діяльності, оскільки відсутня довідка про сплату страхових внесків.

Оцінюючи доводи сторін, суд зазначає, що пунктом 3-1 розділу XV Закону № 1058-IV обумовлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже, за вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періодів провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

Як встановлено судом, позивач у спірний період був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 03.04.1997 (а.с.22).

Відповідно до витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, виданого Пенсійним фондом України від 29.04.2025 підтверджується, що до 2004 стаж особи становить 18 років 2 місяці 25 днів, а після 2004 загальний страховий стаж становить 13 років 6 місяців 21 день, що разом становить 31 рік 9 місяців 16 днів (а.с. 14 зворотній бік).

Згідно з відомостями з податкового органу позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець з 03.04.1997 та знятий з обліку як платник податків 27.06.2012 (а.с. 26 зворотній бік).

Натомість відповідно до розрахунку стажу Форми РС-право пенсійний орган визначив страховий стаж 27 років 2 місяці 16 дні (а.с. 9).

З приводу того, що за період 02.06.1999 по 31.12.2003 відсутні відомості по сплаті страхових внесків, тому цей період не можна зарахувати до страхового стажу на чому наполягає відповідач, суд зазначає, що з 06.09.1996 набрала чинності Інструкція про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 11-1 від 06.09.96, яка втратила чинність на підставі Постанови Пенсійного фонду №1-1 від 13.01.2011 (далі - Інструкція №11-1).

Відповідно до п. 2.7 Інструкції №11-1 платниками обов`язкових страхових внесків до Пенсійного фонду є, зокрема, громадяни, які займаються індивідуальною підприємницькою діяльністю, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси та інші громадяни, діяльність яких заснована на приватній власності фізичної особи та виключно її праці (в редакції Інструкції №11-1, чинній з 29.07.1997 - фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, адвокати, приватні нотаріуси).

Пунктом 4.7 Інструкції №11-1 передбачено, що тариф обов`язкових страхових внесків до Пенсійного фонду для платників, зазначених у п. 2.7 цієї Інструкції - 33,6 відсотка суми доходу (в редакції Інструкції №11-1, чинній з 29.07.97 - 32 відсотки від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яку обчислено в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України).

Відповідно до п. 7.2 Інструкції №11-1 страхові збори сплачуються платниками, зазначеними в п. 2.7 цієї Інструкції, щоквартально із сум фактично одержаного доходу за звітний період (квартал) не пізніше як 20 квітня, 20 липня, 20 жовтня і 1 лютого наступного року за звітним. При цьому сплата зборів за четвертий квартал календарного року проводиться авансом до 15 грудня із суми очікуваного (оцінного) доходу за цей період.

Згідно з п. 18.4 Інструкції №11-1 платники внесків, зазначені в пп. 2.2, 2.3, 2.4, 2.7 цієї Інструкції, зобов`язані зберігати облікові дані про нарахування, утримання та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду протягом трьох років.

Пунктом 19 Інструкції №11-1 визначено відповідальність платників внесків.

Відповідно до п. 17.1 контроль за правильним нарахуванням, своєчасним і повним перерахуванням та надходженням внесків, інших платежів, а також витрачанням коштів Пенсійного фонду здійснюється органами Пенсійного фонду.

Згідно з п. 7.7 Інструкції №11-1 орган Пенсійного фонду видає довідку про сплату страхових зборів (додаток №4 цієї Інструкції) платникам, що припинили підприємницьку діяльність або змінили місце проживання, а також для подання її до органів соціального захисту населення при призначенні або перерахунку пенсії.

Таким чином, у період з 06.09.1996 сплата внесків до Пенсійного фонду була обов`язковою в тому числі для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність та не використовують працю найманих працівників. За порушення порядку сплати внесків до Пенсійного фонду Інструкцією №11-1 передбачено відповідальність. При цьому обов`язки щодо видачі довідки згідно з додатком №4, контролю за правильним нарахуванням, своєчасним і повним перерахуванням та надходженням внесків покладався на органи Пенсійного фонду України.

З урахуванням законодавства про порядок сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, яке діяло у період здійснення Позивачем підприємницької діяльності у спірний період з 02.06.1999 по 31.12.2003, обов`язок щодо перевірки відомостей про сплату позивачем внесків до Пенсійного фонду України покладається на відповідача, а за порушення порядку сплати внесків до Пенсійного фонду Інструкцією №11-1 передбачено відповідальність.

За умови відсутності притягнення позивача до відповідальності за несплачені до Пенсійного фонду страхові внески та з огляду на відомості про страховий стаж позивача за вказаний період підтверджується витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, виданого Пенсійним фондом України від 29.04.2025, який становить 31 рік 9 місяців 16 днів (а.с. 14 зворотній бік), суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування позивачу періоду його підприємницької діяльності за період з 02.06.1999 по 31.12.2003.

Тому рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області, у якому визначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 2 місяці 16 дні, є протиправним.

Отже, суд погоджується з доводами позивача про порушення його права на належне пенсійне забезпечення, а рішення відповідача не відповідає критеріям правомірного, обумовлених статтею 2 КАС України.

З огляду на вищевикладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06.05.2025 № 40 про відмову в призначені пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас визначаючись щодо належного способу захисту прав позивача в спірних правовідносинах, суд враховує таке.

За доводами відповідача, період з 01.01.2004 по 21.12.2011 враховано до страхового стажу позивача відповідно до поданих ним звітів та сплачених внесків.

Суд з цим погоджується, адже з огляду на витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, виданого Пенсійним фондом України від 29.04.2025, страховий стаж позивача становить 31 рік 9 місяців 16 днів, а за умови того, що відповідач зарахував 27 років 2 місяці 16 дні, то незарахованим залишається період 4 роки 7 місяців, що відповідає спірному періоду з 02.06.1999 по 31.12.2003.

Тому, з огляду на зміст заявлених вимог, суд доходить висновку, що похідні вимоги підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до загального страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 02.06.1999 по 31.12.2003 відповідно до пункту 3-1 розділу ХV Прикінцевих Положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку від 29.04.2025, з урахуванням висновків суду, зроблених у цьому рішенні.

Щодо періоду з 01.01.2004 по 21.12.2011, то ураховуючи, що такий відповідачем зарахований, що підтверджується обрахованим стажем, листом ГУ ПФУ в місті Києві від 23.04.2025 (а.с. 21), що виключає спірність в цій частині, тому підстави для задоволення відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення цього позову частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі встановлених обставин, судовий збір слід стягнути на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 807,46 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

Водночас, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", у справі "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії" (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Так, між Адвокатським об`єднанням "Захист", яке представляє Зачепіло З.Я. (далі - Адвокатське об`єднання) та Ковальчуком Ю.П. (далі - Клієнт) укладений Договір про надання адвокатських послуг від 08.05.2025 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 витягу з Договору про надання адвокатських послуг, Клієнт в порядку та на умовах, визначених цим Договором, дає завдання-доручення, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надати Клієнту юридичні послуги, а саме: надання інформаційно-консультативних послуг клієнту щодо оскарження рішення від 06.05.2025 № 40 (а. с. 28).

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із Актом виконаних робіт за договором про надання адвокатських послуг від 08.05.2025 № 23/37/622, Адвокат надав наступні послуги:

- первісна консультація;

- формування правової позиції по справі;

- аналіз чинного законодавства України та судової практики по справі;

- підготовка адміністративного позову до Вінницького окружного адміністративного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії;

- підготовка клопотання про залучення третьої особи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

Понесені витрати позивачем на правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн підтверджується матеріалами справи.

Суд, оцінивши надані докази, доходить висновку, що заявлена сума до відшкодування є завищеною з огляду на те, що ця справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, матеріали справи не містять великого обсягу, подана представником позивача відповідь на відзив не є заявою по суті в такій категорії справ, оскільки згідно з ч. 3 ст. 263 КАС України, у справах визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив, тому заявлена до відшкодування сума є не співмірною із складністю справи.

Відтак, враховуючи критерій обґрунтованості понесених позивачем витрат, заперечення відповідача щодо визначеної суми, беручи до уваги, що позовні вимоги задоволенні частково, суд вважає що розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 4000,00 грн, що відповідає критерію розумності та співмірності.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06.05.2025 №40 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 02.06.1999 по 31.12.2003 відповідно до пункту 3-1 розділу ХV Прикінцевих Положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку від 29.04.2025, з урахуванням висновків суду, зроблених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений судовий збір у розмірі 807,46 грн (вісімсот сім гривень 46 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн (чотири тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 13322403, вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005);

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ - 42098368, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053).

Повне судове рішення складено 18.11.2025.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна