Справа № 300/7133/25
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" листопада 2025 р. справа № 300/7133/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ботвінцев Гліб Анатолійович, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання звільнити з військової служби, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, військовослужбовець, заявник, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Ботвінцев Гліб Анатолійович (надалі по тексту також - представник позивача, адвокат Ботвінцев Г.А.), звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі по тексту також - відповідач, військова частина, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:
- визнати військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що підлягає звільненню з військової служби в запас за станом здоров`я на підставі підпункту б) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за наявності інвалідності згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №254/25/1205/В від 27.03.2025 року та посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серія НОМЕР_2 від 01.04.2025;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення з військової служби в запас за станом здоров`я на підставі підпункту б) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за наявності інвалідності, як військовослужбовця, який не висловив бажання продовжити військову службу.
Дана позовна заява до суду надійшла через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 03.10.2025" та підписана електронно-цифровим підписом адвоката Ботвінцева Гліба Анатолійовича, який діє на підставі ордера №1115232 від 03.10.2025.
Підставою звернення до суду, на переконання позивача, є протиправна бездіяльність щодо не розгляду його рапорту про звільнення з військової служби за абзацом 7 підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу).
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 01.06.2022 призваний на військову службу по мобілізації, та проходить військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 . Згідно довідки про обставини травми від 18.05.2024 за №17/40 молодший сержант ОСОБА_1 08.02.2023 поблизу населеного пункту Павлівка Донецької області, під час безпосередньої участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в районі ведення бойових дій, внаслідок розриву гранати типу "ВОГ" з території тимчасово непідконтрольній ЗСУ з боку підрозділів збройних сил РФ отримав вогнепально-осколкові сліпі множинні поранення обох нижніх кінцівок і правої руки. Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради" позивачу 27.03.2025 встановлено інвалідність ІІІ групи строком на три роки. У червні 2025 року військовослужбовець по команді подав рапорт на звільнення з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме за наявності інвалідності (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу). До рапорту долучив нотаріально завірені копії документів, які підтверджують право позивача на звільнення з військової служби, а саме витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №254/25/1205/В від 27.03.2025, пенсійне посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серія НОМЕР_2 від 01.04.2025.
Як стверджує позивач, всупереч вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року за №1153/2008 (надалі по тексту також - Положення №1153/2008) та Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за наявності необхідних документів, які підтверджують підставу для звільнення, командування Військової частини НОМЕР_1 протиправно відмовило ОСОБА_1 в задоволенні його рапорту та звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою від 10.10.2025 відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог, а саме: "Визнати військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , таким, що підлягає звільненню з військової служби в запас за станом здоров`я на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за наявності інвалідності згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №254/25/1205/В від 27.03.2025 року та посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серія НОМЕР_2 від 01.04.2025 року" (а.с.15-16).
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 10.10.2025 відкрив провадження щодо решти позовних вимог ОСОБА_1 в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України, Кодекс). Одночасно судом витребувано у сторін додаткові письмові докази, необхідні для розгляду справи (а.с.17-19).
Командир Військової частини НОМЕР_1 наділений повноваженнями для звільнення з військової служби військовослужбовців у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами, відповідно наділений повноваженнями для звільнення за званням і посадою позивача.
За доводами ВЧ НОМЕР_1 позивач не ознайомившись з результатами розгляду (резолюцією) рапорту щодо звільнення з військової служби, 02.10.2025 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з повідомленням про протиправні дії керівництва Військової частини НОМЕР_1 з проханням надання оцінки діям командування військової частини щодо ігнорування рапорту та права на звільнення з військової служби по інвалідності, а також проханням допомоги і припинення протиправних дій щодо нього. Враховуючи те, що питання звільнення з військової служби військовослужбовців не відноситься до функцій (компетенції) Військової служби правопорядку, зазначене вище повідомлення було надіслано до ВЧ НОМЕР_1 та отримано останньою 08.10.2025 за вхідним №Г-267. За результатами розгляду повідомлення ОСОБА_1 було надано відповідь листом №5536 від 10.10.2025.
Відповідно до абзацу 1 пункту 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Частиною 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Пунктом 2.8.10.3 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31 січня 2024 року за №40 передбачено, що підписаний обхідний лист керівниками служб забезпечення є підтвердженням для командира (керівника) військової частини (установи) про відсутність заборгованостей у військовослужбовця. Таким чином, військовослужбовець перед виключенням зі списків особового складу військової частини повинен пройти обхідний лист, здати справу та посаду, однак позивач станом на дату подання позовної заяви знаходився у відпустці.
За доводами відповідача, 08.10.2025 молодший сержант ОСОБА_1 під час проведення відпустки був госпіталізованим до Комунального некомерційного підприємства "Калуська центральна районна лікарня", м. Калуш, Івано-Франківської області, що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.10.2025 за №302. Не здійснення позивачем досудового врегулювання спору та заходів з предмету ознайомлення з результатами розгляду його рапорту щодо звільнення з військової служби, а подання 02.10.2025 адміністративного позову і повідомлення до Головного Управління Військової служби правопорядку (під час щорічної основної відпуски), госпіталізація 08.10.2025, свідчить про те, що ОСОБА_1 за допомогою рішення суду намагається звільнитись дистанційно (без фізичної присутності військовослужбовця). З наведених підстав просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Адвокат Ботвінцев Г.А. зазначив, що відмова командира Військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту позивача не містить посилання на правові підстави та обґрунтування. Також не було зазначено правові підстави та обґрунтування у відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 10.10.2025 на повідомлення ОСОБА_1 , яке надійшло з Військової служби правопорядку. Таким чином, командир Військової частини НОМЕР_1 не виконав свого обов`язку з своєчасного розгляду рапорту та ухвалення вмотивованого рішення із зазначенням правової підстави та обґрунтування.
За доводами представника позивача, згідно Інструкції №280 питання звільнення зі служби та питання виключення зі списків особового складу вирішується двома окремими наказами: "наказом по особовому складу" та "наказом по стройовій частині". Згідно вимог пункту 31 розділу ІІ Інструкції №280 наказ по стройовій частині на весь особовий склад (крім осіб, які проходять базову військову службу, та працівників) видається тільки після видання наказу по особовому складу. Згідно підпункту 13 пункту 3 розділу Х Інструкції №280 накази по особовому складу щодо військовослужбовців (крім осіб, які проходять базову військову службу) видаються з питань звільнення, призупинення, поновлення та продовження військовослужбовцю військової служби. Відповідно до вимог Інструкції №280 тимчасове вибуття військовослужбовця не є перешкодою для видання наказу по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби. Подальше видання наказу про виключення військовослужбовця зі списків особового складу здійснюється після повернення військовослужбовця та здачі ним справ та посади. Тому, тимчасове вибуття військовослужбовця і перебування його на лікарняному, жодним чином не перешкоджає розгляду питання про його звільнення з військової служби і не може бути перешкодою реалізації його законних прав. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позов, письмові пояснення, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Молодший сержант ОСОБА_1 , оператор 2 комплексу радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами 2 взводу радіоелектронної боротьби роти радіоелектронної боротьби в період з 29.06.2024 по теперішній час проходить військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 , що засвідчується Витягом із послужного списку (а.с.30).
Згідно відомостей довідки військово-лікарської комісії від 31.10.2024 за №7203 ОСОБА_2 на підставі статей 62б, 78в, графи ІІ Розкладу хвороб, визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Відповідно довідки про обставини травми від 18.05.2024 за №17/40 Військової частини НОМЕР_5 Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.11).
Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 27.03.2025 за №254/25/1205/Р ОСОБА_1 з 11.02.2025 встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) захворювання або інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди (за рішенням ВЛК: Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини) з датою повторного оцінювання з 11.02.2028, що підтверджується Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №254/25/1205/В (а.с.9-10).

Позивач у червні 2025 року подав на ім`я Командира роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому просив клопотання перед вищим командуванням щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до абзацу 2 підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із наявністю інвалідності ІІІ групи. У вказаному рапортів повідомив про не бажання проходження служби (а.с.32).

На засвідчення наявності підстав для звільнення з військової служби ОСОБА_1 до коментованого рапорту долучив, зокрема, витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №254/25/1205/В від 27.03.2025 (а.с.33-34), довідку про обставини травми №17/40 від 18.05.2024 (зворотній бік а.с.38), копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 01.04.2025 (а.с.39).

Відповідачем не заперечується обставина подання позивачем вказаного рапорту та долучених до нього документів, в продовження вказаного Військовою частиною НОМЕР_1 , разом із відзивом на позовну заяву, надано до суду їх копії (а.с.32-39).

На поданому позивачем у червні 2025 року рапорті міститься відтиск штампу (печатки) ВЧ НОМЕР_1 , із проставленням відомостей про реєстрацію такого рапорту у військовій частині 28.06.2025 за вх.№14021 (а.с.32).

За результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 (зареєстрованого 28.06.2025 за вх.№14021), посадова особа Військової частини НОМЕР_1 у лівому верхньому куті коментованого рапорту 03.09.2025 рукописним способом, шляхом нанесення чорнил на папір, здійснила надпис наступного змісту "Не погоджую. Прийняти до тил. підр. НВП. Перевести на посаду в роті реб змінити об`єкт роботи (посаду) [підпис]" (а.с.32).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2025 за №283, позивач з 25.09.2025 вибув у другу частину щорічної основної відпустки за 2025 рік терміном на 15 діб без урахування часу, необхідного для проїзду до міста Калуш, Івано-Франківської області на назад, з розрахунку одна доба в один кінець, з 25.09.2025 по 11.10.2025 (а.с.31).

ОСОБА_1 02.10.2025 подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлення про протиправні дії керівництва Військової частини НОМЕР_1 , в якому зазначив про не розгляд рапорту про звільнення з військової служби (зареєстрований 28.06.2025 за вх.№14021) (а.с.40).

Як слідує зі змісту витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.10.2025 за №302, під час проведення відпустки ОСОБА_1 госпіталізовано з 08.10.2025 до комунального некомерційного підприємства "Калуська центральна районна лікарня" для перебування на стаціонарному лікуванні (а.с.29).

Військова частина НОМЕР_1 , за результатами розгляду повідомлення позивача від 02.10.2025, листом від 10.10.2025 за №5536 надала відповідь, згідно якої командиром Військової частини НОМЕР_1 було розглянуто рапорт про звільнення з військової служби та накладено резолюції "НЕ ПОГОДЖУЮ", відповідно з пунктами 1,2 розділу ІІІ наказу Міністерства оборони України від 06.08.2024 за №531 "Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України" (а.с.44).

Вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , що полягають у відмові у задоволенні рапорту військовослужбовця, який зареєстровано 28.06.2025 року за №14021 в службі діловодства Військової частини НОМЕР_1 , про звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за наявності інвалідності, як військовослужбовця, який не висловив бажання продовжити військову службу, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, з метою захисту своїх порушених прав на належний розгляд рапорту.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також Закон №2232-XII).

Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За змістом частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (надалі по тексту також - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).

Згідно із частиною 6 статті 2 цього Закону №2232-XII, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).

Абзацом 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 за №3543-XII (надалі по тексту також Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Як слідує зі змісту військового квитка серії НОМЕР_6 від 26.10.2006, ОСОБА_1 з 01.06.2022 призвано ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу за мобілізацією відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 (а.с.12-13).

Молодший сержант ОСОБА_1 , оператор 2 комплексу радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами 2 взводу радіоелектронної боротьби роти радіоелектронної боротьби в період з 29.06.2024 по теперішній час проходить військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 , що засвідчується Витягом із послужного списку (а.с.30).

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону №2232-XII.

Абзацом 2 підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 коментованого Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, під час дії воєнного стану за станом здоров`я - зокрема, за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Позивач у червні 2025 року подав на ім`я Командира роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому просив клопотання перед вищим командуванням щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до абзацу 2 підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із наявністю інвалідності ІІІ групи. У вказаному рапортів повідомив про не бажання проходження служби (а.с.32).

На засвідчення наявності підстав для звільнення з військової служби ОСОБА_1 до коментованого рапорту долучив, зокрема, витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №254/25/1205/В від 27.03.2025 (а.с.33-34), довідку про обставини травми №17/40 від 18.05.2024 (зворотній бік а.с.38), копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 01.04.2025 (а.с.39).

На поданому позивачем у червні 2025 року рапорті міститься відтиск штампу (печатки) ВЧ НОМЕР_1 , із проставленням відомостей про реєстрацію такого рапорту у військовій частині 28.06.2025 за вх.№14021 (а.с.32).

За результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 (зареєстрованого 28.06.2025 за вх.№14021), посадова особа Військової частини НОМЕР_1 у лівому верхньому куті коментованого рапорту 03.09.2025 рукописним способом, шляхом нанесення чорнил на папір, здійснила надпис наступного змісту "Не погоджую. Прийняти до тил. підр. НВП. Перевести на посаду в роті реб змінити об`єкт роботи (посаду) [підпис]" (а.с.32).

ОСОБА_1 02.10.2025 подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлення про протиправні дії керівництва Військової частини НОМЕР_1 , в якому зазначив про не розгляд рапорту про звільнення з військової служби (зареєстрований 28.06.2025 за вх.№14021) (а.с.40).

Військова частина НОМЕР_1 , за результатами розгляду повідомлення позивача від 02.10.2025, листом від 10.10.2025 за №5536 надала відповідь, згідно якої командиром Військової частини НОМЕР_1 було розглянуто рапорт про звільнення з військової служби та накладено резолюції "НЕ ПОГОДЖУЮ", відповідно з пунктами 1,2 розділу ІІІ наказу Міністерства оборони України від 06.08.2024 за №531 "Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України" (а.с.44).

Повертаючись до з`ясування питання нормативно-правового регулювання порядку подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби, суд зазначає наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 за №548-XIV (надалі по тексту Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Так, за нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 за №40 (надалі по тексту також Інструкція №40), рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.

Згідно з підпунктом 2 пункту 225 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (надалі по тексту також Положення №1153/2008) звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

За змістом абзацу 4 пункту 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Відповідно до частини 1 статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Командири, посади яких у цьому Статуті не визначені, користуються дисциплінарною владою стосовно підлеглих військовослужбовців згідно з військовим званням, передбаченим їх посадою: а) молодший сержант (старшина 2 статті), сержант (старшина 1 статті) - владою командира відділення; б) старший сержант (головний старшина) - владою головного сержанта взводу; в) перший сержант (головний корабельний старшина), штаб-сержант (штаб-старшина), майстер-сержант (майстер-старшина), старший майстер-сержант (старший майстер-старшина), головний майстер-сержант (головний майстер-старшина) - владою головного сержанта роти; г) молодший лейтенант, лейтенант, старший лейтенант - владою командира взводу (групи); ґ) капітан (капітан-лейтенант) - владою командира роти (корабля 4 рангу); д) майор, підполковник (капітан 3 рангу, капітан 2 рангу) - владою командира батальйону (корабля 3 рангу); е) полковник, бригадний генерал, генерал-майор (капітан 1 рангу, коммодор, контр-адмірал) - владою командира бригади (полку, корабля 1 рангу); є) генерал-лейтенант (віце-адмірал) - владою командира корпусу; ж) генерал (адмірал) - владою командувача військ оперативного командування Збройних Сил України (стаття 8 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 за №735 (надалі по тексту також - Інструкція №735) визначений порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України, у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Відповідно статті 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.

Пунктом 6 розділу ІІІ ''Розгляд звернень громадян'' Інструкції №735 також передбачено те, що звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Отже, розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року за №548-XIV, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, з метою впорядкування та належної організації роботи з рапортами військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 за №531 затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі по тексту також Порядок №531).

Цей Порядок №531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (надалі по тексту також - Міноборони), Збройних Силах України (надалі по тексту також - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.

За змістом пункту 1 розділу 1 Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

У паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис (пункт 1 розділу 3 Порядку №531).

Пунктом 4 розділу 3 Порядку №531 унормовано, якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Приписами пункту 3 Розділу 3 Порядку №531 передбачено, що непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

З огляду на наведене правове регулювання, рапорт військовослужбовця з обґрунтуванням відмови у будь-якому випадку має передаватися вищому командуванню. Остаточне рішення має прийматися саме тією посадовою особою, яка наділена правом вирішувати питання по суті.

Відповідно до пункту 2 Розділу 3 Порядку №531 командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Так, Додатком 1 до Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України(пункт 2 розділу III, пункти 12,17 розділу IV) затверджено Вимоги до оформлення резолюції (рішення) до рапорту військовослужбовця.

Згідно вказаних Вимог до оформлення резолюції (рішення) до рапорту військовослужбовця, а саме для рапорту, поданого в паперовій формі, резолюція повинна містити відомості про погодження / не погодження, шляхом проставлення напису "ПОГОДЖЕНО" або "НЕ ПОГОДЖЕНО" із зазначенням правової підстави та обґрунтування, посади безпосереднього/прямого командира (начальника), військове звання, підпис та Ім`я ПРІЗВИЩЕ.

За результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 (зареєстрованого 28.06.2025 за вх.№14021), посадова особа Військової частини НОМЕР_1 у лівому верхньому куті коментованого рапорту 03.09.2025 рукописним способом, шляхом нанесення чорнил на папір, здійснила надпис наступного змісту "Не погоджую. Прийняти до тил. підр. НВП. Перевести на посаду в роті реб змінити об`єкт роботи (посаду) [підпис]" (а.с.32).

Таким чином, проставлена на рапорті позивача резолюція оформлена з порушенням Вимог до оформлення резолюції (рішення) до рапорту військовослужбовця, затверджених Додатком 1 до Порядку №531, зокрема, не зазначено правової підстави та обґрунтування не погодження рапорту, не зазначено посади безпосереднього/прямого командира (начальника), військове звання, а також ім`я та прізвище.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Таким чином слід визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 зареєстрованого 28.06.2025 за вх.№14021 про звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

За змістом пункту 35 розділу ІІ Інструкції №280 не виключаються зі списків особового складу військовослужбовці (працівники), зокрема, які перебувають на лікуванні та/або реабілітації (строком до одного року), які тимчасово вибули з військової частини з різних причин (у службове відрядження, відпустку, звільнення із розташування військової частини, на навчальні збори, тимчасово відряджені до інших органів управління, військових частин, установ).

Так, суд погоджується з доводами відповідача про неможливість виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 у період перебування останнього у відпустці чи на лікуванні.

Натомість, за змістом пункту 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини

Із системного аналізу пункту 242 Положення №1153/2008 слідує, що процедурі виключення військовослужбовця зі списків особового складу передує саме звільнення з військової служби. Законодавство не містить вимоги щодо обов`язкової особистої присутності військовослужбовця у військовій частині для його звільнення. Натомість така умова прямо передбачена лише для подальшої стадії, а саме виключення зі списків особового складу, яке здійснюється після здавання посади, проведення всіх необхідних розрахунків та забезпечення військовослужбовця належними видами забезпечення.

Відтак, звільнення може відбутися без фактичної присутності військовослужбовця в частині, тоді як виключення зі списків особового складу вимагає виконання ним відповідних дій та/або надання згоди у випадку непроведених розрахунків.

Таким чином, є безпідставними доводи відповідача про неможливість звільнення ОСОБА_1 без його особистої присутності у зв`язку із перебуванням на лікування (у відпустці).

Надаючи оцінку наявності підстави для звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану, за станом здоров`я, зокрема, за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), на підставі положень абзацу 2 підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, слід зазначити таке.

Обов`язковими умовами для отримання права на звільнення з військової служби за станом здоров`я у цьому випадку є:

- наявність інвалідності;

- не бажання продовжувати військову службу.

Позивач у червні 2025 року подав на ім`я Командира роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому просив клопотання перед вищим командуванням щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до абзацу 2 підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із наявністю інвалідності ІІІ групи. У вказаному рапортів повідомив про не бажання проходження служби (а.с.32).

На засвідчення наявності підстав для звільнення з військової служби ОСОБА_1 до коментованого рапорту долучив, зокрема, витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №254/25/1205/В від 27.03.2025 (а.с.33-34), довідку про обставини травми №17/40 від 18.05.2024 (зворотній бік а.с.38), копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 01.04.2025 (а.с.39).

Відповідачем не заперечується обставина подання позивачем вказаного рапорту та долучених до нього документів, в продовження вказаного Військовою частиною НОМЕР_1 , разом із відзивом на позовну заяву, надано до суду їх копії (а.с.32-39).

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року за №875-XII (надалі по тексту також Закон №875-XII).

Відповідно до статті 2 Закону №875-XII особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Приписами статті 3 Закону №875-XII передбачено, що інвалідність повнолітній особі встановлюється за результатами оцінювання повсякденного функціонування особи, проведеного експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 10 Критеріїв встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи" від 15 листопада 2024 року за № 1338 особі, що визнається особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється одна з таких груп інвалідності: перша (I), яка поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особами з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді; друга (II); третя (III).

Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 27.03.2025 за №254/25/1205/Р ОСОБА_1 з 11.02.2025 встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) захворювання або інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди (за рішенням ВЛК: Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини) з датою повторного оцінювання з 11.02.2028, що підтверджується Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №254/25/1205/В (а.с.9-10).

Станом на дату подання рапорту, ОСОБА_1 набув статусу особи з інвалідністю ІІІ групи, а також у поданому рапорті повідомив про відсутність бажання подальшого проходження служби, а відтак мав підстави для звільнення з військової служби на підставі положень абзацу 2 підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Окремо слід зазначити, що положення абзацу 2 підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, не визначають яка саме група інвалідності повинна бути встановлена особі задля звільнення з військової служби за вказаною підставою.

На переконання суду, долученого позивачем до рапорту витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №254/25/1205/В, довідки про обставини травми №17/40 від 18.05.2024 та пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 01.04.2025, було достатньо для прийняття рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , за умови не бажання продовжувати військову службу.

Суд пам`ятає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 КАС України).

Як уже зазначалось судом, кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто, відтак, з огляду на відсутність доказів прийняття рішення за поданим рапортом (зареєстрований у Військовій частині НОМЕР_1 28.06.2025 за вх.№14021) про звільнення з військової служби на підставі абзацу 2 підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (вирішення рапорту по суті), або доказів повідомлення позивача про причини неможливості розгляду рапорту у встановлений законодавством термін, викладене свідчить про допущення ВЧ НОМЕР_1 протиправної бездіяльності щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 , яка порушує його законні права та інтереси.

В силу вимог частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Водночас, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 КАС України).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, зважаючи на встановлення у справі не виконання відповідачем при розгляді заяви позивача власних повноважень в належному і повному обсязі, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 (зареєстрованого у Військовій частині НОМЕР_1 28.06.2025 за вх.№14021) про звільнення з військової служби на підставі абзацу 2 підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 (зареєстрованого у Військовій частині НОМЕР_1 28.06.2025 за вх.№14021) про звільнення з військової служби на підставі абзацу 2 підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, зважаючи на встановлення у справі не виконання відповідачем при розгляді заяви позивача власних повноважень в належному і повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Інші сформовані позовні вимоги та їх формулювання, на переконання суду, поглинаються (враховуються) при вирішенні даного спору, за сформованими вище висновками і вирішення спору по суті.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зазначає, що ОСОБА_1 на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи, свідченням чого є наявна в матеріалах справи копія посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_7 від 06.03.2023 (а.с.7).

З огляду на не понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів оплати сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частиною 5 статті 139 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстави для розподілу судових витрат у справі.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 (зареєстрованого у Військовій частині НОМЕР_1 28.06.2025 за вх.№14021) про звільнення з військової служби на підставі абзацу 2 підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 (зареєстрованого у Військовій частині НОМЕР_1 28.06.2025 за вх.№14021) про звільнення з військової служби на підставі абзацу 2 підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача Ботвінцев Гліб Анатолійович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , ордер на надання правничої допомоги серії АТ №1115232 від 03.10.2025), АДРЕСА_2 ;

відповідач Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_9 ), АДРЕСА_3 .

Суддя Чуприна О.В.