Справа № 120/15288/25
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

20 листопада 2025 р. Справа № 120/15288/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні заяву про відвід судді в справі за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Вища кваліфікаційно - дисциплінарна комісія адвокатури про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі також - позивачка) до Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області (далі також - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Вища кваліфікаційно - дисциплінарна комісія адвокатури (далі також - третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення.

07.11.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивачки до суду надійшла заява про відвід судді, яка обумовлена припущеннями щодо неналежного заповнення головуючим суддею декларацій за період з 2015 по 2023 роки.

Відповідно до ухвали суду від 07.11.2025 заявлений судді Жданкіній Н.В. відвід визнано необґрунтованим.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2025 для розгляду заяви про відвід судді визначено суддю Альчука М.П.

Ухвалою судді Альчука М.А. від 10.11.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Жданкіної Наталі Володимирівни у справі № 120/15288/25 відмовлено з мотивів безпідставності поданої позивачкою заяви.

Втім, 17.11.2025 через підсистему "Електронний суд" позивачкою до суду вдруге подано заяву про відвід судді Жданкіній Н.В., з наведенням інших пов`язаних із декларуванням обґрунтувань, за яких ОСОБА_2 висловлює недовіру головуючому судді.

Відповідно до ухвали суду від 18.11.2025 заявлений судді Жданкіній Н.В. відвід визнано необґрунтованим.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2025 для розгляду заяви про відвід судді визначено суддю Віятик Н.В.

Ухвалою судді Віятик Н.В. від 20.11.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Жданкіної Наталі Володимирівни у справі № 120/15288/25 відмовлено з мотивів безпідставності поданої позивачкою заяви.

Поряд із цим, 19.11.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача отримано заяву про відвід судді Жданкіній Н.В., яка обумовлена наявністю в Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області сумнівів у об`єктивності судді через розпочату Криворучко Л.С. компанію з дискредитації судді шляхом: "подання скарг у різноманітні інстанції, оприлюднюючи неправдиву інформацію, зокрема на своїй сторінці "Лариса Криворучко" у соціальній мережі Facebook".

Також, 20.11.2025 через підсистему "Електронний суд" позивачкою до суду втретє подано заяву про відвід судді Жданкіній Н.В., в якій висловила недовіру головуючому судді, через допущення, на її переконання, суддею процесуальних порушень під час вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданих сторонами заяв про відвід, суд виходить з наступного.

Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу врегульовано статтею 40 КАС України.

Зокрема, частинами третьою та четвертою зазначеної норми передбачено, що питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені статтею 36 КАС України, відповідно до частин першої-четвертої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі Ветштайн проти Швейцарії).

Згідно з частиною третьою статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяві відповідача про відвід судді у цій справі з підстав наявності в останнього сумнівів у об`єктивності судді через розпочату Криворучко Л.С. компанію з дискредитації судді шляхом: "подання скарг у різноманітні інстанції, оприлюднюючи неправдиву інформацію, зокрема на своїй сторінці "Лариса Криворучко" у соціальній мережі Facebook", суд зважає на таке.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

- об`єктивним критерієм, який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- суб`єктивним критерієм, який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

У рішенні у справі "Бочан проти України" від 3 травня 2007 року Суд нагадує, що безсторонність, у значенні, наведеному в пункті 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі, тобто жоден із членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви із цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У зв`язку із цим навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

У рішенні 15 жовтня 2009 року у справі "Мікаллеф проти Мальти", ЄСПЛ вказав, що "будь-який суддя щодо якого наявна достатня підстава (legitimate reason) побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись" (Micallef v. Malta, заява N 17056/06, § 98). У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж "Межнаріч проти Хорватії" ЄСПЛ звернув увагу на те, що "слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною" (Meznaric v. Croatia, заява N 71615/01, § 31).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року) зазначено, що наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Згідно пунктів 10, 12 висновку N 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи "Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів" - незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. Незалежність судів є прерогативою чи привілеєм, що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя. При винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що можуть впливати на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватись довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Також, визначаючись щодо обґрунтованості заяви позивачки про відвід судді у цій справі з мотивів незгоди із прийнятим процесуальним рішенням, суд зазначає наступне.

Так, вказана у заяві підстава фактично мотивована незгодою з діями судді щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст. 262 КАС України).

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що незгода з прийнятим судом рішенням не може бути підставою для відводу судді згідно ч. 4 ст. 36 КАС України.

При цьому, в контексті наведеного суд також враховує висновок № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку із здійсненням ними своїх функцій.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявам про відвід судді у цій справі, суд враховує, що викладені доводи сторін ґрунтуються виключно на їх суб`єктивних припущеннях та будь-якими доказами не підтверджуються.

При цьому, належні докази, які б підтверджували необ`єктивність та упередженість головуючого - судді Жданкіної Н.В., при розгляді даної справи, відсутні.

В той же час, суд не може залишити поза увагою ту обставину, що у сторін склалося суб`єктивне стійке переконання про необ`єктивність та упередженість судді у даній справі, що може стати причиною недовіри до об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності майбутнього судового рішення, незалежно від результатів розгляду справи.

Так, в ході розгляду справи позивачкою неодноразово висловлювалась недовіра головуючому судді, що знайшло своє відображення у поданні 07.11.2025, 17.11.2025 та 20.11.2025 заяв про відвід, в яких останньою ставилось під сумнів можливий подальший справедливий розгляд цієї справи в такому складі.

Також, відповідна поведінка позивачки, в сукупності із її публічними висловлюваннями щодо недовіри дійсному складу суду, сформувало в відповідача стійке відчуття здійснення ОСОБА_1 тиску на суд, що, на переконання відповідача, може мати вплив на об`єктивність судді.

Наведена позиція сторін вочевидь дає підстави припускати існування ситуації, при якій суддя у цій справі з точки зору позивачки та відповідача буде вважатися їх опонентом, а не "арбітром" у вирішенні спору, а тому будь-які процесуальні дії судді, як і прийняті ним рішення у цій справі, незалежно від їх результатів, сторони сприйматимуть в контексті виникнення нових передумов для ініціювання відводів такому складу суду чи іншим чином висловлення заперечень щодо дій судді, що в свою чергу не відповідає завданням адміністративного судочинства та сприятиме необґрунтованому затягуванню розгляду даної адміністративної справи.

Інститут відводу судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, позаяк головним тут є публічний інтерес.

В даному випадку суд зважає на те, що якщо сторони мають сумнів в безсторонності судді, навіть якщо об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини (справи Пуллар проти Сполученого Королівства і Томанн проти Швейцарії, а також Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції і Дактарас проти Литви) наголошує на можливості задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Оскільки об`єктивних проявів упередженості головуючого у справі судді Жданкіної Н.В. немає, будь-яка заінтересованість у результаті розгляду справи у головуючого у справі судді відсутня, однак з урахуванням позиції сторін, які висловили недовіру судді, то задля забезпечення судом серед інших аспектів права сторін на судовий розгляд справи незалежним і безстороннім судом, як і забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності та об`єктивності, суд визнає, що письмові заяви сторін про відвід головуючому судді необхідно задовольнити лише за суб`єктивним критерієм та з підстав, що викладені вище.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 41, 248, 256 КАС України, -

у х в а л и в :

Заяви про відвід судді Жданкіній Наталії Володимирівні задовольнити.

Відвести від розгляду справи №120/15288/25 суддю Жданкіну Наталію Володимирівну.

Адміністративну справу №120/15288/25 передати для повторного автоматизованого розподілу справ у порядку ст. 31 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна