Справа № 138/3751/24
Суддя: Холодова Т. Ю.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 138/3751/24
Провадження №:2-а/138/99/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі головуючого судді Холодової Т.Ю., розглянувши в письмовому провадженні без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Ткачук В.П. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що 29.11.2024 відповідачем було винесено постанову № 846, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 24000,00 грн. Про існування постанови йому стало відомо лише 25.12.2024, після отримання копії оскаржуваної постанови. Вказаною постановою позивача було притягнуто до відповідальності за те, що він відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 та за те, що він не з`явився за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 25.08.2024 о 09:00 год. 00 хв. Позивач не погоджується із правомірністю винесеної відповідачем постанови, вважає її протиправною, оскільки відповідачем порушено порядок вручення повістки, а саме в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відсутні докази про вручення йому повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 25.08.2024 у спосіб, передбачений Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024, а саме відсутній відеозапис фіксації відмови позивача від отримання повістки або доведення йому акту відмови від отримання повістки, а відтак і обов`язку з`являтись до ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача не було. Також представник вважає, що розмір штрафу не відповідає санкції частини третьої статті 210-1 КУпАП.

Враховуючи викладене вище, представник позивача просить суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 846 від 29.11.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення- закрити. Також представник позивача просить вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.01.2025 позивачу поновлено строк звернення до суду з позовом, відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, які надійшли до суду 03.02.2025.

Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.02.2025 відзив представника відповідача залишено без розгляду.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.03.2025 позовну заяву залишено без розгляду. Вказана ухвала скасована постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2025, справа направлена для продовження розгляду. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від12.11.2025 продовжено розгляд справи.

Представник позивача, позивач та відповідач, належним чином повідомлені про розгляд даної адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавали.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі, зокрема, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

З матеріалів справи суд встановив, що 21.11.2024 водієм-електриком першого відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим солдатом ОСОБА_2 було складено протокол № 517 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідно до змісту протоколу, 24.08.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 було запропоновано отримати повістку № 1555, згідно із якої, він мав обов`язок з`явитись о 09:00 год. 25.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік, оформлення військово облікових документів, уточнення своїх персональних даних, даних військово облікового документа з військово-обліковими даними ЄДРПВР, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Проте, ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився від отримання повістки, після чого зміст повістки йому було доведено (озвучено) вголос, що підтверджується актом відмови від отримання повістки від 24.08.2024. Отже, будучи належним чином повідомленим про виклик по повістці ОСОБА_1 не з`явився у визначений в повістці час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 і про поважні причини своєї відмови неявки не повідомив, про що рапортом від 03.08.2024 здійснено доповідь керівнику. Звернення про доставку громадян, які вчинили адміністративні правопорушення за статтею 210-1 КУпАП від 18.09.2024 № 2925 щодо ОСОБА_1 було направлено до відділення поліції № 1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області. 21.11.2024 працівник поліції доставив ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Під час складання протоколу ОСОБА_1 не надав докази поважності причин своєї неявки по повістці, а також не повідомив про поважні причини неприбуття по повістці у встановлений законом 3-х денний термін з подальшим прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів, що є порушенням ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ та п. 24 Порядку № 560. Таким чином ОСОБА_1 в особливий період порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 2 ч. 1, абз. 2 ч. 3 ст. 22 та ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону «країни» та п. 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2024 № 560, чим вчинив адміністративне правопорушення в особливий період за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивачу було роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, а також права та обов`язки ст.268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 00 хв. 29.11.2024 в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, у копії протоколу, наданою відповідачем до суду, наявні письмові пояснення позивача, згідно яких останній зазначив, що він був незаконно доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , потребує правової допомоги, в чому йому було відмовлено, після 5 годин спілкування відчуває погіршення стану здоров`я.

На підставі вказаного вище протоколу, 29.11.2024 постановою № 846 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено грошове стягнення у виді штрафу в розмірі 24000,00 грн. Зі змісту постанови вбачається, що при її винесені ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 дійшов висновку, що наявними у матеріалах справи доказами вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 201-1 КУпАП доведена.

Також в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно позивача наявна повістка № 1555 від 24.08.2024, виписана на ім`я позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09 год. 00 хв 25.08.2024, корінець до вказаної повістки, в якому відсутній підпис позивача про її отримання, а міститься запис про відмову від отримання повістки за підписом сержанта ОСОБА_4 . Також наявний Акт відмови позивача від отримання повістки від 24.08.2024 за підписами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та рапорт заступника начальника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , яким доповідається про неявку ОСОБА_1 25.08.2024 о 09 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин.

Як стверджує представник позивача, в постанові не доведено правомірність оскаржуваного рішення та наявність події та складу в діях позивача адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зокрема, зважаючи на те, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених чинним законодавством, вручення позивачу повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 25.08.2024 матеріали справи не містять.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 ст. 210-1 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За приписами ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

З наведеного слідує, що висновок особи, уповноваженої на розгляд справи про адміністративне правопорушення, про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Абзацом 3 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В свою чергу, механізм процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів регламентований «Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (із змінами) (далі Порядок №560, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до п. 47 Порядку № 560 У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину. Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності. Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Одночасно пунктами 39 41 Порядку № 560 зокрема визначено, що у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки резервістам та військовозобов`язаним повістка вручається військовослужбовцями або працівниками таких центрів.

Під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що процес оповіщення безальтернативно здійснюється з використанням функцій відеофіксації, також те, що належним доказом відмови від отримання повістки є відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки

Разом з тим, хоча в матеріалах справи і наявний акт відмови від отримання ОСОБА_1 повістки від 24.08.2024 № 1555 від 24.08.2024 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 25.08.2024 на 09 год. 00 хв., проте в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відсутній як відеозапис вручення уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 повістки про виклик ОСОБА_1 , так і відеозапис доведення йому акта про відмову від отримання повістки.

З наведеного слідує, що подія вручення повістки про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , або подія відмови від отримання повістки відсутня. У зв`язку з чим відповідачем не доведено, що позивач був обізнаним про необхідність з`явитися до ТЦК та СП 25.08.2024 о 09 год. 00 хв., а тому не мав умислу не з`являтись до ТЦК за викликом.

Отже, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність події та складу в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та правомірності винесеної ним постанови про накладення на позивача штрафу, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У силу п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення № 846 від 29.11.2024 слід скасувати, а провадження в справі закрити за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Щодо інших доводів представника позивача, зазначених у позові, суд згідно ч. 2 ст. 6 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

А тому, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови за викладених вище підстав, суд не надає оцінку іншим доводам представника позивача, якими обґрунтовані позовні вимоги.

Згідно із положеннями ст.139 КАС України при задоволенні позову суд стягує із відповідача судові витрати по справі, а тому на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 10000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, з аналізу положень ч.3 ст. 134 та ч.7 139 КАС України встановлено, що у разі прийняття судом рішення на користь сторони, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Згідно з вищезазначеними положеннями законодавства на сторону, яка заявляє вимогу про стягнення на її користь витрат на професійну правничу допомогу, покладається обов`язок надати докази, які підтверджують заявлений розмір витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з матеріалами справи, на підтвердження витрат на правову допомогу представник позивача надав: договір про надання правової допомоги від 25.12.2024; акт № 2 приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2024 та детальний опис робіт (наданих послуг) № 30/12/24/2Р від 30.12.2024.

Згідно вказаного договору від 25.12.2024, укладеного між позивачем та адвокатом Ткачуком В.П., останній приймає на себе обов`язок представлення та захист прав і охоронюваних законом інтересів позивача зокрема в судах всіх рівнів. Сторони домовились, що клієнт сплачує адвокату за надання правової допомоги гонорар в розмірі 40 (сорок) відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за одну годину участі особи, яка надає правову допомогу у справі в судовому засіданні, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Гонорар сплачується авансом або за фактом надання послуг.

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг від 30.12.2024 та акту приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2024, адвокатом на користь клієнта були надані такі послуги (виконані роботи): надання правових консультацій і роз`яснень з правових питань у справі, копіювання документів, складання договору про надання правової допомоги від 25.12.2024 1 год. 00 хв.; позовна заява від 30.12.2024 07 год. 00 хв. Разом 8 год. 00 хв. За надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 9689,60 грн.

Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір таких витрат, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет спору, кількість поданих та опрацьованих письмових доказів у справі, суд дійшов висновку відшкодувати відповідачу 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що відповідатиме критеріям їх реальності та розумності.

При цьому суд враховує, що дана справа є справою незначної складності, правова позиція позивача та його представника була сталою, підготовка та ведення даної справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи, учасники не потребували ознайомлення з матеріалами справи, не подавали додаткові докази, письмові заяви з процесуальних питань. Також спірні правовідносини не потребують застосування великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів. Також, подана до суду представником позивача позовна заяви не містить значної кількості посилань на судову практику, що може свідчити про підготовку документа високої складності.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 2,4, 9, 72, 73, 77, 78, 79, 90, 132, 134, 139, 246, 255, 286 КАС України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі задовольнити повністю.

Скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_3 № 846 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 29.11.2024 та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 24000,00 грн.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору та 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Ткачук Вадим Петрович, адреса: вул. Соборна, 41, офіс 11, м. Вінниця, 21050.

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя: Т.Ю. Холодова