Справа № 460/1132/25
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 460/1132/25 пров. № А/857/26932/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

за участі секретаря судового засідання Чупіль Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представниці позивача ОСОБА_1 - Рідченко Марії Володимирівни на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року (ухвалене головуючим-суддею Борискіним С.А. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року адвокат Рідченко М.В. звернулася в суд в інтересах ОСОБА_1 із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі - ГУ НП, відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу ГУ НП №7 від 03.01.2025 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині застосування до старшого слідчого відділення Дубенського районного відділу поліції (далі - Дубенський РВП) ГУ НП, майора поліції ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП №4о/с від 06.01.2025 По особовому складу про звільнення старшого слідчого відділення Дубенського РВП ГУ НП, майора поліції ОСОБА_1 , зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580), зобов`язати ГУ НП поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді старшого слідчого відділення Дубенського РВП ГУ НП з 06.01.2025 та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.01.2025 до моменту фактичного поновлення на роботі.

Позов мотивований тим, що оспорювані накази були видані передчасно, оскільки на момент їх видачі не була встановлена у визначеному законом порядку вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Саме ця обставина була покладена в основу його звільнення зі служби, позаяк висновок службового розслідування ґрунтується виключно на матеріалах адміністративного провадження. Також наголошує на тому, що службове розслідування відносно ОСОБА_1 проведено з порушенням Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №893 від 07.11.2018, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807 (далі - Порядок №893), оскільки були відсутні підстави для його проведення, передбачені п.2 цього Порядку. Крім того, при проведенні службового розслідування не було з`ясовано обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку та помилково кваліфіковані його дії.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.05.2022 по справі №480/4079/18, від 26.05.2022 по справі №420/3630/20, від 07.07.2022 по справі №460/5545/20, від 12.07.2023 по справі №200/3459/22, від 16.11.2023 по справі №600/1876/22-а, від 29.02.2024 по справі №420/13121/22, від 09.05.2024 по справі №420/1491/23 та інших, за змістом яких, адміністративна та дисциплінарна відповідальність є різними, окремими і самостійними видами відповідальності поліцейського. Порядок і підстави притягнення поліцейського до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, врегульованими різними нормативно-правовими актами. Притягнення чи не притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності не може бути обумовлено наявністю чи відсутність складу іншого правопорушення чи фактом притягнення до іншого виду відповідальності. Відсутність факту притягнення поліцейського до адміністративної відповідальності не виключає наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який уповноважена особа у порядку Дисциплінарного статуту має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції. Відповідно, у випадку закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, це є свідченням відсутності складу адміністративного правопорушення, проте не дисциплінарного проступку. Також суд вказав, що за даних обставин насамперед позивач як працівник поліції та законослухняний громадянин мав бути зацікавлений у тому, щоб без зайвих зволікань спростувати припущення поліцейських патрульної поліції про керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і пройти огляд відповідно до встановленого порядку, засвідчивши власну прихильність тим цінностям і обов`язкам, які він взяв на себе, склавши Присягу поліцейського. Однак, у подіях, які стали предметом службового розслідування, позивач продемонстрував протилежну поведінку і попри неодноразові вимоги поліцейських патрульної поліції відмовився (свідомо ухилявся) від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тобто поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед Державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивної репутації органів поліції. Суд зазначив, що у межах розгляду цієї справи не досліджується питання наявності або відсутності вини у діях позивача щодо вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ч.2 ст.122, ч.1 ст.130 КУпАП, а надавалася правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. Відсутність факту притягнення поліцейського до адміністративної відповідальності на момент прийняття оспорюваних наказів не спростовує наявності в діях позивача дисциплінарного проступку, за який уповноважена особа у порядку Дисциплінарного статуту має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представниця позивача Рідченко М.В. подала апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час проведення службового розслідування, вивчення матеріалів справи та відеозаписів з нагрудних камер працівників патрульної поліції дисциплінарною комісією не було звернуто увагу на те, що під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , останній поводив себе спокійно, врівноважено, впевнено, мова чітка, відсутнє будь-яке тремтіння пальців рук, поведінка повністю відповідає обстановці, не ухиляється від виконання вимог працівників поліції, перебуває у цивільному одязі. Наявним відеозаписом підтверджується факт порушення працівниками поліції Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції так, як фактичне встановлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 працівниками поліції не проводилось. У подальшому ОСОБА_1 погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці та 5 разів продував в один мундштук приладу Alcotest Drager 7510, ARLM №0385, який не було замінено працівниками поліції, що значною мірою могло відобразитись на отриманому результаті. Також згідно відеозапису з нагрудних камер працівників патрульної поліції, ОСОБА_1 скаржився працівникам поліції на погане самопочуття, проте ними не було уточнено чи приймає він будь які ліки та проігноровано його стан здоров`я. Крім того, зясувавши у позивача чи вживав він алкогольні напої, працівники патрульної поліції не з`ясували коли саме він вживав та у якій кількості. ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом не порушив правил дорожнього руху, що призвело би до негативних наслідків, поводив себе ввічливо та стримано при спілкуванні з працівниками поліції, тобто своїми діями та поведінкою аж ніяк не дискредитував звання працівника органів Національної поліції, не порушив службову дисципліну та не вчинив нічого такого, що б могло підірвати авторитет Національної поліції. Тому на момент прийняття оспорюваних наказів, підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності були відсутні, а накази видані передчасно. При винесенні ГУ НП в Рівненській області оспорюваних наказів, не було дотримано вимог ст.13 Дисциплінарного статуту, оскільки на момент їх винесення вина ОСОБА_1 у вчиненні дисциплінарного проступку не була встановлена, а факт складення протоколу про адміністративне правопорушення не є належним доказом вчинення дисциплінарного проступку. Також наголошує на тому, що фактично службове розслідування відносно ОСОБА_1 було проведено з порушенням Порядку №893, оскільки були відсутні підстави для його проведення, передбачені п.2 цього Порядку. Верховний Суд у п.50 постанови від 26.01.2022 по справі №480/1338/19 вказав, що при вирішенні питання правомірності застосування до працівника поліції дисциплінарного стягнення на підставі висновку службового розслідування, адміністративний суд має з`ясувати, чи відповідають висновки службового розслідування меті та підставам його призначення, і чи дійсно в ході проведення службового розслідування підтвердилися відомості, які стали підставою для його призначення. Суд також має перевірити дотримання порядку проведення службового розслідування.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця відповідача ОСОБА_2 просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представницю Рідченко М.В., які підтримали апеляційну скаргу, представницю відповідача Раєвську В.А., яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю та визначити розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в межах доводів заявлених вимог та заперечень, висновків суду, сформованих за результатами їх оцінки та доводам апеляційної скарги з урахуванням положень ст.308 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ст.1 Закону №580, НПУ - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ч.1 ст.17 Закону №580, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною першою статті 18 Закону №580 визначено, що поліцейський зобов`язаний : 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Частиною першою статті 19 Закону №580 передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом НПУ, що затверджується законом (ч.2 ст.19 Закону №580).

Згідно дефініції, наведеній у статті 1 Дисциплінарного статуту НПУ, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту НПУ, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею Закону України Про Національну поліцію, зобов`язує поліцейського : 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до ч.10 ст.14, ч.7 ст.15 Дисциплінарного статуту НПУ, з метою належної організації заходів, спрямованих на зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів НПУ, запобігання надзвичайним подіям за участю поліцейських, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань за фактами порушення поліцейськими службової дисципліни, наказом Міністерства внутрішніх справ №893 від 07.11.2018 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807) було затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок №893), який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Пунктом першим Розділу ІІ Порядку №893 передбачено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до п.2 Розділу ІІ Порядку, службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про : внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку; надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому міститься вимога щодо проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України Про запобігання корупції; ознаки дисциплінарного проступку, що призвів до загибелі або поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського під час виконання ним службових повноважень; недотримання підстав та порядку застосування або використання вогнепальної зброї, спеціальних засобів або заходів фізичного впливу; недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування; втрату поліцейським службового посвідчення та спеціального нагрудного знака (жетона), табельної, добровільно зданої чи вилученої зброї або боєприпасів, нагородної зброї, якщо вона зберігалася в територіальному органі поліції чи його територіальному (відокремленому) підрозділі, а також закладі, установі Національної поліції України, що належать до її управління (далі - органі (підрозділ, заклад, установа) поліції), а також втрату спеціальних засобів поліцейським чи відсутність їх в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку та справ про адміністративні правопорушення, речових доказів, а також тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження; розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом; порушення законодавства України у сфері фінансово-господарської діяльності органів поліції, а також установ, які належать до сфери управління Національної поліції України, виявлені під час ревізій або перевірок, внутрішніх аудитів; перебування поліцейського на роботі (службі) у стані алкогольного сп`яніння або стані, викликаному вживанням наркотичних чи інших одурманюючих засобів, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; приховування від обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні та адміністративні правопорушення, які були відомі поліцейському, але не отримали реєстраційного номера або не були зафіксовані ним у встановленому законодавством України порядку; здійснення поліцейським дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками в будь-якій формі, а також сексуальних домагань.

Пунктом 3 Розділу ІІ Порядку №893 визначено, що службове розслідування не призначається в разі надходження до органу (підрозділу, закладу, установи) поліції чи закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (далі - ЗВО), матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному КУпАП. У цьому разі рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України на посаді старшого слідчого відділення Дубенського районного відділення поліції (далі - РВП) ГУ НП у Рівненській області.

Наказом ГУ НП у Рівненській області №7 від 03.01.2025 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, за порушення службової дисципліни, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України Про Національну поліцію №580-VІІІ від 02.07.2015 (далі - Закон №580), пунктів 1, 2, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України №2337-VІІІ від 15.03.2018 (далі - Дисциплінарний статут НПУ), підпункту 1.14 пункту 1 наказу ГУ НП у Рівненській області №1994 від 06.09.2023 Про дотримання службової дисципліни та законності серед особового складу ГУ НП у Рівненській області, додаткові заходи щодо підтримки, інформування та профілактики порушень і надзвичайних подій, а також контролю і оптимізації управлінських процесів, Присяги поліцейського, складеної 07.11.2015, що виразилося у недотриманні нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, а також у вчиненні дій, які несумісні з вимогами, які пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського, що, в свою чергу, дискредитує звання поліцейського, підриває довіру та авторитет органів поліції, керуючись статтею 19 Закону №580, статтями 11-13, 19, 20 Дисциплінарного статуту НПУ, до майора поліції ОСОБА_1 , старшого слідого слідчого відділення Дубненського РВП ГУ НП у Рівненській області, згідно п.6 ч.1 ст.77 Закону №580, було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУ НП у Рівненській області №4 о/с від 06.01.2025 позивача було звільнено зі служби в поліції, з урахуванням приведених у попередньому наказі підстав.

У наказі ГУ НП у Рівненській області №7 від 03.01.2025 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначено, що 01.01.2025, близько 02 год 00 хв, до УГІ ГУ НП у Рівненській області надійшла інформація про те, що екіпажем АЗОВ-0403 зупинено транспортний засіб марки Citroen C4 Picasso, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , 1979 року народження, який є працівником поліції та перебуває з ознаками сп`яніння. Під час перевірки отриманої інформації та виїздом на місце події, працівниками УГІ ГУ НП у Рівненській області встановлено, що близько 01 год 13 хв екіпаж АЗОВ-0403, у складі інспектора взводу №4 роти №3 батальйону (з обслуговування Дубенського району) полку УПП у Рівненській області ДПП НПУ капрала поліції ОСОБА_3 , патрулюючи на службовому автомобілі марки Toyota Corolla, державний номерний знак НОМЕР_2 (на синьому фоні), на автодорозі біля будинку №7 по вулиці Дружба, смт. Смига Дубенського району Рівненської області, зупинено автомобіль марки Citroen C4 Picasso, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням старшого слідчого слідчого відділення Дубенського РВП ГУ НП у Рівненській області майора поліції ОСОБА_1 , який рухався на зазначеній дорозі. В ході перевірки встановлено, що під час спілкування та перевірки документів у ОСОБА_1 було виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Оглядом на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager, результат 0,69 проміле. На майора поліції ОСОБА_1 працівниками УПП у Рівненській області ДПП НПУ складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №209915 від 01.01.2025 за ч.1 ст.130 КУпАП. За результатами службового розслідування, дисциплінарною комісією ГУ НП у Рівненській області беззаперечно встановлено факт грубого порушення службової дисципліни майором поліції ОСОБА_1 . Дії майора поліції ОСОБА_1 негативно впливають на імідж та репутацію НПУ, а також підривають довіру населення до поліцейських. Своїми діями майор поліції ОСОБА_1 вчинив проступок, несумісний з подальшим проходженням служби в НПУ. Склад адміністративного правопорушення належним чином задокументований поліцейськими із застосуванням портативних відеореєстраторів (бодікамер), які перебували у працівників УПП у Рівненській області ДПП НПУ, а також іншими матеріалами та документами, зібраними під час службового розслідування.

Аналогічні за змістом обставини викладені у висновку службового розслідування, призначеного наказом ГУ НП у Рівненській області №1 від 01.01.2025, в якому додатково містяться відомості про те, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 не вилучався, а був залишений на місці, ОСОБА_1 перебував не на службі, без однострою, без зброї.

Проаналізувавши зміст висновку службового розслідування та оспорюваного наказу, суд апеляційної інстанції виснуває, що в основу підстав звільнення позивача були покладені виключно матеріали про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що складені в порядку, визначеному цим Кодексом.

Разом з тим, ні зміст висновку службового розслідування, ні зміст оспорюваного наказу не розкривають суть порушення тих норм, які покладені в основу звільнення позивача.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представниця відповідача також не могла пояснити суду в чому саме полягає порушення позивачем службової дисципліни, крім обставин, які описані у постанові по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, яким суд надав правову оцінку, судове рішення якого набрало законної сили.

Крім того, представниця відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснила, що суть порушення позивачем вимог Закону №580 та Дисциплінарного статуту НПУ полягає у керуванні позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підриває авторитет органів НПУ, особливо, що відбувається у період дії воєнного стану.

Разом з тим, постановою Рівненського апеляційного суду від 28.05.2025 провадження у справі відносно ОСОБА_1 було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 цього Кодексу підвідомчі судам.

Системний аналіз пункту 3 Порядку №893, приведених вище положень КУпАП та встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи дає підстави для висновку, що відповідачем була порушена процедура вирішення питання притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Жодних інших аргументів та підстав звільнення позивача, крім вчинення ним адміністративного правопорушення, сформованого в порядку, визначеному КУпАП, матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

Законодавцем чітко розмежовано випадки, коли проводиться службове розслідування та на яких підставах і коли службове розслідування не проводиться, зокрема, у випадку, визначеному пунктом 3 цього Порядку.

При цьому, Порядок №893 не містить виключень із цього правила навіть в умовах запровадження воєнного стану Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні, пунктом 3 якого передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

До вищевказаного переліку обмежень стаття 62 Конституції України, якою гарантується принцип, за яким, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (принцип презумпції невинуватості).

Частиною другою статті 64 Конституції України визначено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51-63 Основного Закону.

На думку колегії суддів, таке розмежування та підвідомчість адміністративних справ про адміністративне правопорушення, яке стосується позивача, прямо вказує на необхідність дотримання відповідачем основоположного принципу презумпції невинуватості, оскільки застосування дисциплінарного стягнення прямо залежить від набрання судовим рішенням законної сили.

Більше того, визначення підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є дискреційним повноваженням відповідача і суд в даному випадку не може самостійно розкривати зміст тих норм, які покладені в основу звільнення позивача зі служби в поліції (мається на увазі визначення суті порушення вимог Закону №580 та Дисциплінарного статуту НПУ, крім керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), а має лише надати правову оцінку тим обставинам, які відображені у висновку службового розслідування та оспорюваному наказі.

На думку колегії суддів, правова конструкція приведеної вище норми Порядку №893 з урахуванням вимог КУпАП та Конституції України, вказує на те, що прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності на підставі матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному КУпАП, має бути прийняте не на основі складеного відносно особи протоколу про адміністративне правопорушення, а на основі прийнятого за результатами його розгляду уповноваженими на те органами рішення (у разі притягнення до адміністративної відповідальності судом, до набрання законної сили судом рішенням, а у разі розгляду такої справи іншим органом (не судом) постанова такого органу також може бути оскаржена до суду, тобто має термін на оскарження та час на набрання законної сили).

Такий підхід вказує на передчасність прийняття рішення про застосування дисциплінарного стягнення та висновків про винуватість особи до ухвалення рішення компетентним органом за результатами розгляду адміністративних матеріалів.

Колегія суддів вважає, що в ході судового розгляду справи, суд повинен надати оцінку підставам притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності, які викладені у висновку службового розслідування, а також у наказах про застосування дисциплінарного стягнення та звільненні зі служби в поліції.

Доводи, які викладала представниця сторони відповідача, зокрема, про порушення службової дисципліни, не можуть братися до уваги, позаяк орган, який уповноважений застосовувати стягнення не поклав їх в основу своїх висновків. При цьому, суд не може підміняти такий орган та доповнювати підстави застосування дисциплінарного стягнення.

Вказана норма містить гарантію від зловживань чи вчинення інших дій, спрямованих на прийняття необґрунтованого чи безпідставного рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності у разі вчинення адміністративного правопорушення без ознак дисциплінарного проступку (мається на увазі, коли особа, будучи працівником поліції, у позаробочий час була зупинена за підозрою у вчиненні адміністративного правопорушення та вчиняє дії як і будь-яка інша особа, відповідно до наданих їй КУпАП прав).

Проаналізувавши матеріали справи, які є в розпорядженні суду апеляційної інстанції, колегія суддів виснуває, що в розглядуваному спорі саме матеріали адміністративної справи слід брати до уваги, як основу для вирішення спірного питання стосовно позивача, при цьому, виїзд на місце події працівників УГІ ГУ НП у Рівненській області, не змінює той факт, що саме такі матеріали були покладені в основу висновків відповідача.

Суд апеляційної інстанції також наголошує, що в даному випадку відсутні також підстави призначення службового розслідування, перелік яких наведений у пункті 2 Розділу ІІ Порядку №893.

В контексті приведених вище мотивів, колегія суддів також погоджується з доводами апелянта з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у п.50 постанови від 26.01.2022 по справі №480/1338/19, за змістом яких, при вирішенні питання правомірності застосування до працівника поліції дисциплінарного стягнення на підставі висновку службового розслідування, адміністративний суд має з`ясувати, чи відповідають висновки службового розслідування меті та підставам його призначення, і чи дійсно в ході проведення службового розслідування підтвердилися відомості, які стали підставою для його призначення. Суд також має перевірити дотримання порядку проведення службового розслідування.

Системний аналіз приведених вище доводів у взаємозв`язку із нормативно-правовими актами, які суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що у спірному випадку відповідачем порушено процедуру притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

На думку колегії суддів, висновки Верховного Суду, які були враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, не є релевантними з обставинами розглядуваного публічно-правового спору.

Так, за змістом постанови Верховного Суду від 29.02.2024 по справі №42013121/22, позивач, будучи поліцейським, категорично відмовлявся проходити огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і медичному закладі.

Аналогічні обставини були предметом дослідження Верховним Судом при розгляді справи №420/1491/23 та ухваленні постанови від 09.05.2024, у якій позивач також категорично відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння та затягував час.

При цьому, у вказаних справах суди не досліджували питання наявності правових підстав призначення службового розслідування у разі формулювання суті порушень з боку позивача лише на підставі матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

У справі, що розглядається, висновок службового розслідування ґрунтується виключно на обставинах вчинення позивачем адміністративного правопорушення, у ньому відсутні будь-які інші відомості, які свідчать про те, що позивач, будучи поліцейським, знаючи при цьому нормативно-правові акти, які стосуються діяльності поліції, вчиняв дії, які вказують на наявність ознак порушення ним службової дисципліни.

Відповідно до ч.1, 2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, слід зазначити, що висновки про порушення поліцейським визначених Законом №580 та Дисциплінарним статутом НПУ обов`язків, мають бути належним чином мотивовані, з розкриттям їх змісту і суті.

Проте, як зазначалось вище, стороною відповідача не було приведено суду переконливих аргументів про порушення позивачем конкретного пункту норми Закону №580 чи Дисциплінарного статуту НПУ, яка визначає перелік обов`язків поліцейського.

З урахуванням приведеної вище норми КАС України, колегія суддів приходить до висновку про протиправність оспорюваних наказів.

Вирішуючи питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та періоду такого стягнення, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 було затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), який застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (п.п. «л» п.1 Порядку №100).

Відповідно до п.2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п.5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз.1 п.8 Порядку №100).

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки про грошове забезпечення №10453-2025 від 03.02.2025, ОСОБА_1 працював у ГУ НП в Рівненській області. При цьому, його середньоденна заробітна плата становить 992,71 грн.

Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до абз.1 п.8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Отже, розрахунок суми середнього заробітку, який підлягає стягненню за час вимушеного прогулу судом здійснено наступним чином : ОСОБА_1 звільнений з посади 06.01.2025. Останній день роботи є днем звільнення. Період вимушеного прогулу складає 310 календарних днів, за період з 06.01.2025 по 11.11.2025 (дата прийняття судом апеляційної інстанції постанови). Середньоденна заробітна плата 992,71 грн/день х 310 днів вимушеного прогулу = 307740,10 грн.

З урахуванням висновків про протиправність оспорюваного наказу та наявності підстав для поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ГУ НП в Рівненській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.01.2025 по день прийняття постанови у цій справі в розмірі 307740,10 грн.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Судом апеляційної інстанції надано відповіді на усі доречні та важливі для вирішення даного публічно-правового спору питання з боку обох сторін, які викладені у формі описаних вище висновків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та прийняття постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до УПП, ДПП про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є : 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням примітки до ст.513 Закону України «Про запобігання корупції», позивач віднесений до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представниці позивача ОСОБА_1 - Рідченко Марії Володимирівни задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року по справі №460/1132/25 скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Рівненській області №7 від 03 січня 2025 року Про притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині застосування до старшого слідчого відділення Дубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області №4о/с від 06 січня 2025 року По особовому складу про звільнення старшого слідчого відділення Дубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію №580-VIII від 02 липня 2015 року.

Поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді старшого слідчого відділення Дубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 06 січня 2025 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 січня 2025 року по 11 листопада 2025 року в сумі 307740 (триста сім тисяч сімсот сорок гривень) 10 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 20.11.25