Справа № 280/5097/25
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Справа № 280/5097/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Заруднього Ігоря Вікторовича ( АДРЕСА_2 ), до Головного управління Національної гвардії України (вул. Народного Ополчення, буд. 9-А, м. Київ, 03151), третя особа Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» (вул. Д. Апухтіна, буд. 29, м. Запоріжжя, 69005), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Заруднього Ігоря Вікторовича, до Головного управління Національної гвардії України (далі відповідач, ГУ НГУ), третя особа Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» (далі третя особа, ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області»), в якій позивачка, після уточнення позовних вимог, просить суд:

визнати неправомірними дії Головного управління Національної гвардії України щодо ненадання інформації до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання по Запорізькій області" МВС України стосовно ОСОБА_1 по рішенню Запорізького окружного адміністративного суду по справі 280/3743/24 щодо розмірів фактично сплачених додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії військовослужбовцям станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 роки з врахуванням посадових окладів та окладів за військові звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 роки;

зобов`язати Головне управління Національної гвардії України надати до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання по Запорізькій області" МВС України інформацію щодо розмірів фактично сплачених додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії військовослужбовцям станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 роки з врахуванням посадових окладів та окладів за військові звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 роки.

Крім того, просить стягнути на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн, справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» не в змозі надати інформацію щодо розмірів фактично сплачених додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії тому що не є володільцем та розпорядником інформації, натомість вищевказану інформацію зобов`язане надавати ГУ НГУ. Проте відповідач зазначену інформацію не надав. Позивачка розцінює данні дії ГУ НГУ як неправомірну відмову у наданні інформації стосовно розмірів фактично сплачених додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а дії ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» як неправомірну відмову в наданні позивачу довідки з врахуванням всіх додаткових видів грошового забезпечення. Просить позов задовольнити.

Ухвалою від 19.06.2025 позов був залишений без руху, позивачці наданий строк для усунення недоліків позову.

25.06.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника позивачки до суду надійшла уточнена позовна заява з наведеними вище вимогами та заява про поновлення строку звернення до суду.

В період з 23.06.2025 по 06.07.2025 суддя перебував у відпустці.

Ухвалою від 08.07.2025 відкрито провадження у справі №280/5097/25 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

10.07.2025 засобами системи «Електронний суд» від третьої особи надійшли пояснення щодо позову. В поясненнях зазначено, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі №280/3743/24 ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» виконало у добровільному порядку до 26.07.2024 року (до моменту вступу в силу рішення суду), про що було повідомлено стягувача. Також поінформовані про відсутність у ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» можливості застосувати у виготовлених документах певні індекси та категорії виплат, оскільки власником такої інформації третя особа не є й на запити така інформація нею не отримана. В той же час, ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» є незрозумілими підстави залучення її установи у якості третьої особи до даного (нинішнього) судового процесу.

21.10.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких вказано, що зобов`язання судом ГУ НГУ скласти та направити довідку про грошове забезпечення для перерахунку пенсії, як того вимагає позивач, є необґрунтованим та передчасним, оскільки позивачем не надано жодного доказу відмови надання ГУ НГУ довідок після надходження списків для перерахунку пенсії.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, та отримує пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі №280/3743/24 було зобов`язано Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нові довідки про розміри грошового забезпечення ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 12, 13 і 14 до Постанови №704, а також зазначенням інших щомісячних видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії) для здійснення обчислення та перерахунку пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022 та 01.02.2023.

Зазначене рішення набрало законної сили 27.07.2024.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі №280/3743/24 позивачкою отримано довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020 від 29.07.2024 №3282, станом на 01.01.2021 від 29.07.2024 №3283, станом на 01.01.2022 від 29.07.2024 №3284, станом на 01.01.2023 від 29.07.2024 №3285, які було виготовлено на виконання рішення суду але з приміткою в котрій зазначено що відповідно до листів Національної гвардії України від 23.08.2023 №27/11/4-9753/11 та від 07.08.2023 № 27/11/3-8963/11 інформація про розміри фактично виплачених надбавки за особливості проходження служби та премії з урахуванням посадових окладів, окладів за військовим званням військовослужбовців, що визначились шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року (2021, 2022 та 2023 року відповідно), на відповідній тарифний коефіцієнт, відсутня.

На звернення позивачки, ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» листом від 13.08.2024 за №33/28-В-332 повідомило останню, що не є володільцем та розпорядником інформації про розмір надбавки за особливості проходження служби та премії, що були фактично виплачені військовослужбовцям станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 роки. Крім цього, інформація про грошове забезпечення з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та премій військовослужбовців станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 до установи з метою використання її в роботі Міністерством внутрішніх справ України не надавалась.

Також до відповіді було додано лист ГУ НГУ від 23.08.2023 за №27/11/4-9753/11, направлений на адресу ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області», в якому зазначено, що «На сьогодні рішення про визначення посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом 1 січня календарного року Кабінетом Міністрів України не приймалося.

Отже, з 1 березня 2018 року по 01 січня 2023 року розмір посадового окладу та розміри окладів за військовими званнями за зазначеною посадою не змінювалися.

Ураховуючи викладене, повідомляємо, що в Головному управлінні Національної гвардії України відсутня інформація про розміри фактично виплачених надбавки за особливості проходження служби та премії військовослужбовцям Національної гвардії України станом на 29.01.2020, станом на 01.01.2021, станом на 01.01.2022 та станом на 01.01.2023 з урахуванням посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців, що визначались шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України» на 1 січня календарного року».

Позивачка вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам суд зазначає таке.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів особи на момент її звернення до суду.

Водночас таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у відповідних законодавчих актах право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, зокрема, на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно з пунктами 18, 19 статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Так, правовий акт - це акт волевиявлення (рішення) уповноваженого суб`єкта права, що регулює суспільні відносини за допомогою встановлення (зміни, скасування, зміни сфери дії) правових норм, а також визначення (зміни, припинення) на основі цих норм прав і обов`язків учасників конкретних правовідносин.

Водночас правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати права і обов`язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб`єкта і відповідно інший суб`єкт зобов`язаний виконувати його вимоги.

Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.

Подібний правовий висновок з розгляду спорів щодо оскарження актів індивідуальної дії висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 06.10.2021 у справі №9901/26/21, від 03.11.2021 у справі №9901/226/21, від 02.02.2022 у справі №9901/256/21, від 16.03.2023 у справі №9901/494/21, від 06.04.2023 у справі №990/152/22, від 17.07.2025 №990/173/25 та інших.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У цьому контексті суд звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.2019 у справі № 823/2491/18 відповідно до якої обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення (дії, бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 лютого 2025 року у справа №380/8738/23 та від 24 жовтня 2025 року у справі №160/18269/22.

Суд звертає увагу на те, що позивачка не зверталась до відповідача з приводу надання інформації щодо розмірів фактично сплачених додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії військовослужбовцям станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 з врахуванням посадових окладів та окладів за військові звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023. В свою чергу відповідач не приймав жодних рішень, а також не вчиняв дій/бездіяльності щодо позивачки.

Докази іншого в матеріалах справи відсутні.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 14.09.2020 (справа №560/2120/20), від 19.08.2021 (справа №420/3284/20), від 17.09.2021 (справа №580/1285/20), від 06.04.2022 (справа №620/1081/20), від 23.06.2022 (справа №620/1591/20), від 13.03.2023 (справа №620/6368/20) від 30.03.2023 (справа №620/1252/20), від 25.04.2023 (справа №420/8932/20) та інших.

Решта доводів позивачки висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Заруднього Ігоря Вікторовича ( АДРЕСА_2 ), до Головного управління Національної гвардії України (вул. Народного Ополчення, буд. 9-А, м. Київ, 03151), третя особа Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» (вул. Д. Апухтіна, буд. 29, м. Запоріжжя, 69005), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «20» листопада 2025 року.

Суддя Р.В. Кисіль