Справа № 300/4746/25
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" листопада 2025 р. справа № 300/4746/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів
ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 231343,07 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 07.01.2024 №7, старший солдат ОСОБА_1 вважався таким, що з 06.01.2024 вибув на лікування у Комунальне некомерційне підприємство «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені Мечникова». Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2024 №135 відповідачу припинено виплату грошового забезпечення з 07.05.2024 у зв`язку з перебуванням на лікуванні в лікарняному закладі понад 4 місяці. Відповідно наказу №117 від 25.04.2025 відповідача вирішено вважати таким, що не повернувся із стаціонарного лікування в розташування підрозділу та відсутній на військовій службі. За результатами службового розслідування, призначеного наказом №2210 від 25.04.2025, встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_1 до стаціонарного відділення КНП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені Мечникова» не надходив. Внаслідок таких дій відповідач отримав неправомірну виплату грошового забезпечення в сумі 231343,07грн., що підтверджується актом службового розслідування, витягом з наказу №1927 від 18.06.2025. Вказані кошти відповідачем добровільно не відшкодовані. У зв`язку з невідшкодуванням відповідачем вказаної заборгованості державі спричинена шкода, з огляду на що позивач просить стягнути кошти в сумі 231343,07 грн в судовому порядку.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.31,32).
Копія ухвали про відкриття провадження у адміністративній справі була надіслана відповідачу рекомендованою кореспонденцією за адресою місця реєстрації, проте поштове відправлення повернулося на адресу суду із відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній» (а.с.37). Таким чином зазначена копія ухвали не була вручена відповідачу з незалежних від суду причин. Відтак, з врахуванням положень частини четвертої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), слід вважати, що копія даної ухвали вручена належним чином.
Окрім цього, відповідно до частини 1 статті 130 Кодексу адміністративного судочинства України, на офіційному сайті Судової влади України, вебсторінці Івано-Франківського окружного адміністративного суду, опубліковано оголошення про розгляд даної справи (а.с. 35).
Як наслідок судом вчинено усі можливі заходи з метою повідомлення відповідача про розгляд даної адміністративної справи.
У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву та інших заяв по суті справи від відповідача до суду не надходило.
Згідно із частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 з 27.04.2023 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 (а.с.6).
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.01.2025 №7, старший солдат ОСОБА_1 з 06.01.2024 вибув на лікування у КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені Мечникова» і з 08.01.2024 знятий з продовольчого забезпечення (а.с.8).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2024 №135 відповідачу припинено виплату грошового забезпечення з 07.05.2024 у зв`язку з перебуванням на лікуванні в лікарняному закладі понад 4 місяці (а.с. 10).
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 25.04.2025 №2210 призначене службове розслідування для відносно старшого солдата ОСОБА_1 за фактом неповернення після лікування останнім до розташування підрозділу (а.с. 11).
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.04.2025 №117 старший солдат ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 вважається таким, що своєчасно не повернувся після закінчення лікування в розташування підрозділу та відсутній на військовій службі (а.с.9).
За результатами службового розслідування командиром в/ч НОМЕР_1 прийнято наказ від 18.06.2025 №1927, яким вирішено старшого солдата ОСОБА_1 , за самовільне залишення місця служби, порушення вимог статей 11, 16, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України по поверненню до місця служби притягнути до дисциплінарної відповідальності, завдані державі збитки в розмірі 231343,07 грн віднести на рахунок старшого солдата ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с.18, 19).
В/ч НОМЕР_1 надіслано вимогу ОСОБА_1 від 21.06.2025 №1776/2/302 про добровільне повернення коштів в сумі 231343,07 грн, однак в добровільному порядку відповідач кошти не відшкодував (а.с.21, 22).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-ХІV (далі Статут ВС ЗСУ) військовослужбовці Збройних Сил України мають і права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
За приписами статей 26, 27 Статуту ВС ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-ІХ (далі Закон №160-ІХ).
Відповідно до пунктів 4, 5 статті 1 Закону №160-ІХ у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:
матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;
пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
За приписами частин першої, другої статті 3 Закону №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Пунктом 1 частини першої статті 6 Закону №160-ІХ визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону №160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
З матеріалів справи вбачається, що заявлені до стягнення кошти були отримані відповідачем як грошове забезпечення та додаткова винагорода за період, протягом якого відповідач був відсутній на службі без поважних причин, у зв`язку із чим було вирішено притягнути його до повної матеріальної відповідальності та після повернення до дисциплінарної відповідальності.
Відтак, відповідач зобов`язаний повернути безпідставно набуті кошти у розмірі 231343,07 грн.
При цьому, оскільки відповідач не подав жодних заперечень щодо наявності такого обов`язку чи неправильного розрахунку заборгованості, та не надав суду доказів добровільного повернення таких коштів в повному обсязі, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача коштів в розмірі 231343,07 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) кошти в розмірі 231343 (двісті тридцять одна тисяча триста сорок три) грн. 07 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.