Справа № 400/6809/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/6809/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року, прийняте у складі суду судді Лісовської Н.В. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до 3 Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, в якому позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про відмову в призначені допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам № -2024-1 від 07.10.2024 року;

- визнати протиправними дії Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання ОСОБА_1 особою яка вперше звернулася за отриманням довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщена особа у жовтні 2024 року;

- зобов`язати Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради визнати ОСОБА_1 особою яка перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа з 06.10.2022 року та якій була призначена та виплачувалась допомога на проживання внутрішньо переміщеній особі з 06.10.2022 року;

- зобов`язати Управління соціальних виплат і компенсації Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської вчинити необхідні дії по виконанню вимог Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 332 від 20.03.2022 року.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати Рішення Управління соціальних виплат і компенсації Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про відмову ОСОБА_1 в призначені допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам № -2024-1 від 07.10.2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити ОСОБА_3 допомогу на проживання ВПО з жовтня 2024 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що згідно з підпунктом 6 пункту 13-2 Порядку для отримувачів допомоги, які не підпадають під дію пункту 13- 1, допомога призначається на другий шестимісячний період на підставі подання заяви на осіб із складу членів сім`ї, якщо середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача в такій сім`ї протягом тримісячного періоду, за який враховуються доходи на момент продовження виплати допомоги, не перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 1 січня року, в якому приймається рішення про призначення допомоги, та у разі, коли особа віком від 55 років, на дату звернення за допомогою зареєструвалася в центрі зайнятості як безробітна або як така, що шукає роботу, зокрема для отримання ваучера на навчання, або працює, провадить підприємницьку діяльність/незалежну професійну діяльність, або отримала допомогу на здобуття економічної самостійності/ мікрогрант/грант на створення або розвиток власного бізнесу/ваучер на навчання.

Апелянт зазначає, що позивач не відноситься до категорій осіб, які мають право на продовження допомоги на другий шестимісячний термін, у зв`язку із чим прийнято рішення про відмову в призначенні допомоги. Апелянт також звертає увагу, що Постановою №765 не передбачено здійснення органами Пенсійного фонду України перевірки правильності прийнятих до 1 липня 2025 року органами соціального захисту населення рішень про відмову в призначенні державних соціальних допомог.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є громадянкою України та має зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 (а.с. 53-54)

06.10.2022 року Позивачка була взята на облік як внутрішньо переміщена особа Криворізькою територіальною громадою, оскільки мала фактичне місце проживання в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою № 12423- від 06.10.2022 року (а.с.22)

Позивачці була призначена та виплачувалася допомога на поживання ВПО Криворізьким Управлінням соц. виплат Міської ради , що підтверджується випискою з карткового рахунку (а.с.95)

Виплати допомоги ВПО на проживання у розмірі 2000 щомісячно виплачувалися Позивачці Криворізьким Управлянні соціальних виплат по травень 2024 року .

04.10.2024 року Позивачка взята на облік як ВПО яка змінила своє фактичне місце проживання - АДРЕСА_3 , та ОСОБА_1 видана довідка № 4802- (а.с. 23)

04.10.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Відповідач 1 з повторною заявою про надання допомоги ВПО, разом з заявою Позивачка заповнила та подала Анкету (а.с.49, 50).

07.10.2024 року після розгляду заяви Позивачки, Управлінням соціальних виплат і компенсації Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення ММР прийнято рішення № -2024-1 про відмову в призначені допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, у зв`язку з тим , що особа не відповідає умовам визначеним Порядком надання допомоги ВПО (а.с.98)

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка перемістилась з території, яка відповідає двом умовам, визначеним пунктом 2 Порядку №332 (на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р), вона належить до кола осіб, що мають право на допомогу на проживання відповідно до Порядку №332, з урахуванням того, що така допомога була призначена їй ще 06.10.2022 року та виплачувалася, а відтак відповідач протиправно застосував до Позивачки вимоги Порядку № 332 та відмовив у нарахуванні та виплати допомоги на проживання ВПО, які мають бути застосовані лише до осіб, які вперше звернулися за виплатою допомоги на проживання ВПО.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII.

За змістом статті 2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

При цьому, згідно із частинами другою та третьою статті 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Разом з тим, вказаним законом не врегульоване питання призначення/припинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

20.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі Порядок № 332).

Пунктом 1 Порядку № 332 визначено, що цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі допомога).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 332 (в редакції, що діяла на момент первинного звернення позивача за допомогою) допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей 3000 гривень; для інших осіб 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 р. включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2022 року № 457 було внесено зміни до пункту 3 Порядку № 332, якими зокрема передбачено, що допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Починаючи з травня 2022 р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Таким чином, станом на момент призначення у 2022 році ОСОБА_1 допомоги як ВПО, Порядком № 332 не було передбачено кінцевої дати здійснення такої виплати, зокрема на шестимісячний термін.

В подальшому, Порядок № 332 неодноразово зазнав змін, зокрема в частині удосконалення порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, визначення механізму такої виплати та припинення виплати

15.07.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України "Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб" від 11.07.2023 № 709, якою Порядок № 332 викладено в новій редакції.

Крім того, пунктом 1 Постанови № 709 установлено, що з 1 серпня 2023 р. виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі допомога), які перемістилися з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (далі перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, а також особам, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, зруйноване або непридатне для проживання житлове приміщення та яким допомогу було призначено відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам" (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418), продовжується автоматично на один шестимісячний період.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 709 рішення про продовження виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пунктах 1 і 2 цієї постанови, приймається на підставі інформації Міністерства фінансів за результатами проведеної верифікації даних щодо одержувачів допомоги, інформацію про яких надано Міністерством соціальної політики з урахуванням даних, що обробляються стосовно них на інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам" (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418), з урахуванням змін, затверджених цією постановою.

26 січня 2024 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 94 «Деякі питання соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб та інших вразливих категорій осіб» (набрала чинності 01.02.2024 року) .

Пунктом 1 постанови № 94 установлено, що: виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам продовжується автоматично з 1 лютого 2024 р. на один місяць без додаткового звернення для осіб, у яких у січні 2024 р. закінчився шестимісячний період отримання такої допомоги; подання заяви для продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які мають право на її продовження після 1 березня 2024 р. відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418; 2023 р., № 69, ст. 3990), може бути здійснено з 1 лютого 2024 р.; допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам, які мають на неї право та звернулися за продовженням її виплати з особисто поданою заявою у лютому - березні 2024 р., призначається і виплачується починаючи з 1 березня 2024 року.

Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам визначає Порядок № 332 (в редакції станом на 25.09.2024 роу, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 1 Порядку № 332 допомога призначається для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку.

Пункт 5 Порядку № 332 передбачає, що допомога призначається внутрішньо переміщеним особам які перемістилися (повторно перемістилися) з 1 січня 2022 р. з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації;

Особа вважається такою, що звертається вперше, якщо їй не призначалася і не виплачувалася допомога відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам до дня звернення.

Переміщення вважається повторним, якщо внутрішньо переміщена особа повторно залишила або покинула своє місце проживання та перемістилася з територій, на яких ведуться бойові дії, або з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, затвердженого Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, а також якщо внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, знищено або пошкоджено (до ступеня непридатного для проживання) її житлове приміщення.

Допомога призначається особі, яка звертається за нею не вперше, на один шестимісячний період, але не більш як один раз, відповідно до пунктів 2-4 цього Порядку та за умови відповідності особи критеріям, зазначеним у пунктах 7, 7-1 і 8 цього Порядку, на підставі особисто поданої заяви, яка отримувала допомогу та відмовилася від неї та/або яку було знято з обліку як внутрішньо переміщена особа, у разі повернення особи до покинутого місця проживання, з якого здійснилося переміщення: у якої після припинення виплати допомоги житлове приміщення було знищено або пошкоджено (до ступеня непридатного для проживання) та інформацію про яке внесено до Реєстру пошкодженого та знищеного майна (за технічної можливості), або щодо якого органом місцевого самоврядування, або обласною державною (військовою) адміністрацією подано документальне підтвердження факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації; яка повторно перемістилася з територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, перелік яких затверджено Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації) та які включені до переліку територій після 1 грудня 2023 року.

Разом із тим, відповідно до п. 13-1 Порядку № 332 виплата допомоги продовжується на другий шестимісячний період автоматично: особам, які втратили працездатність, зокрема які досягли пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та отримують пенсію, розмір якої не перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 1 січня року, в якому приймається рішення про призначення допомоги; особам з інвалідністю I чи II групи, дитині з інвалідністю віком до 18 років, дитині, хворій на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, що підтверджується документально; дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа віком до 23 років, зокрема таким, які перебувають у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях, а також батькам-вихователям і прийомним батькам. У разі коли особі не було продовжено виплату допомоги автоматично, але вона належить до категорій осіб, визначених абзацами другим-четвертим цього пункту, їй може бути призначено допомогу за заявою. Іншим членам сім`ї виплата допомоги може бути продовжена на підставі подання заяви на призначення допомоги.

Згідно п. 13-2 Порядку № 332 для отримувачів допомоги, які не підпадають під дію пункту 13-1, та які перемістилися (повторно перемістилися) з 1 січня 2022 р. з територій, включених до переліку територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, допомога призначається на другий шестимісячний період на підставі подання заяви на осіб із складу членів сім`ї, якщо середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача в такій сім`ї протягом тримісячного періоду, за який враховуються доходи на момент продовження виплати допомоги, не перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 1 січня року, в якому приймається рішення про призначення допомоги, та у разі, коли, зокрема особа віком від 55 років, на дату звернення за допомогою зареєструвалася в центрі зайнятості як безробітна або як така, що шукає роботу, зокрема для отримання ваучера на навчання, або працює, провадить підприємницьку діяльність / незалежну професійну діяльність, або отримала допомогу на здобуття економічної самостійності/ мікрогрант / грант на створення або розвиток власного бізнесу / ваучер на навчання.

За таких обставин, Порядок № 332 розрізняє осіб, яким допомога ВПО призначається вперше; осіб, яким допомога ВПО призначається не вперше, проте на перший шестимісячний термін; а також осіб, допомога ВПО яких продовжується на другий шестимісячний термін.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 була призначена та виплачувалася допомога на проживання ВПО у 2022 році фактично на невизначений термін, а доказів призначення їй такої допомоги на шестимісячний термін матеріали справи не містять, при прийняття рішення про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідач мав керуватись приписами п 5 Порядку, які регулюють порядок призначення такої виплати особам, які її отримували вперше на шестимісячний термін, а не положеннями п. 13-1 Порядку № 332, які регулюють порядок та підстави призначення допомоги ВПО на другий шестимісячний термін.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване рішення Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про відмову в призначені допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам № -2024-1 від 07.10.2024 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко