Справа № 120/14621/25
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 листопада 2025 р. Справа № 120/14621/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Жмеринської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування вимоги державного виконавця

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративного позову Жмеринської міської ради Вінницької області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування вимоги державного виконавця.

Позовні вимоги мотивовані прийнятою вимогою державного виконавця №13717/4.1-28/3 від 09.10.2025 щодо надання підтвердження виконання постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн. та постанови про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 455,70 грн.

Ухвалою від 22.10.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків.

27.10.2025 позивачем подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 31.10.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 КАС України. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 10.11.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Жмеринську окружну прокуратуру та встановлено строк для подання письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що Законом України "Про виконавче провадження" визначено підстави стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. В даному випадку, відповідачем рішення суду не було виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження, а відтак у державного виконавця були підстави, визначені статтями 27, 42 Закону України "Про виконавче провадження" для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.11.2025 по справі №120/4751/24, окрім іншого, зобов`язано Жмеринську міську раду Вінницької області () утворити спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини на умовах і в порядку, визначених Законом України № 1805-III від 08.06.2000 "Про охорону культурної спадщини".

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025 у справі 120/4751/24 апеляційну скаргу Жмеринської міської ради Вінницької області залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.11.2024 року - без змін.

19.06.2024 року Жмеринською міською радою було опубліковано рішення на сайті міської ради про добровільне виконання зазначеного рішення суду.

03.07.2025 року на 64 сесії 8 скликання рішенням міської ради "Про внесення змін до структури та загальної чисельності виконавчих органів Жмеринської міської ради, затвердженої рішенням 1 сесії міської ради 8 скликання від 01.12.2020 року №7 зі змінами" № 1442, було утворено та введено в штатний розпис управління культури і туризму Жмеринської міської ради - відділ з питань охорони культурної спадщини та посади: начальник відділу, головний спеціаліст.

В подальшому 25.07.2025 року на адресу Міністерства культури та стратегічних комунікацій України позивачем направлено лист за №01-2025/2670 щодо надання погодження відносно створеного спеціально уповноваженого органу з питань охорони культурної спадщини Жмеринською міською радою.

Міністерство культури та стратегічних комунікацій України листом № 06/13/7491-25 від 05.08.2025 року повідомило про необхідність надання до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України рішення про створення такого органу, а також положення про такий структурний підрозділ.

З метою усунення вказаних недоліків 06.08.2025 року Жмеринською міською радою було направлено повний пакет документів до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України для погодження створеного органу охорони культурної спадщини.

Разом із тим за результатами розгляду наданих документів Міністерство культури та стратегічних комунікацій України повідомило, що направлене Положення про Управління культури і туризму Жмеринської міської ради не містило усіх повноважень такого органу, що визначені ч. 2 ст. 6 Закону України "Про охорону культурної спадщини".

З метою усунення зазначених недоліків 19.08.2025 року на черговому засіданні 65 сесії 8 скликання міської ради прийнято рішення "Про затвердження Положення про Управління культури і туризму Жмеринської міської ради в новій редакції" за № 1508.

Про прийняте рішення було повідомлено Міністерства культури та стратегічних комунікацій України та направлено доопрацьований повний пакет документів.

21.07.2025 Вінницьким окружним адміністративним судом видано відповідний виконавчий лист №120/4751/24.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 26.08.2025 відкрито виконавче провадження ВП №77942726 з примусового виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду №120/4751/24.

26.08.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в межах виконавчого провадження ВП №78942726 винесено постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження.

Отримавши постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження позивачем 27.08.2025 року на адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направлено лист обґрунтування про початок фактичного добровільного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду. Також до вказаного листа долучено докази на підтвердження того, що позивачем фактичного розпочато виконання рішення суду у справі 120/4751/24 за два місяці до відкриття виконавчого провадження.

25.09.2025 позивач повідомив державного виконавця про виконання судового рішення в повному обсязі та надано погодження Міністерством культури та стратегічних комунікацій України утворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини.

У зв`язку із тим позивач вважає, що вимоги щодо зобов`язання сплатити виконавчий збір та витрати виконавчого провадження протиправними оскільки позивачем виконано рішення суду в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження.

Наведені вище обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом із вимогами щодо скасування вимоги державного виконавця №13717/4.1-28/3 від 09.10.2025 щодо надання підтвердження виконання постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн. та постанови про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 455,70 грн.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За приписами частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

З наведених законодавчих норм вбачається, що виконавець зобов`язаний вчинити виконавчі дії у спосіб, передбачений виконавчим документом.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно із частиною третьою статті 27 даного Закону за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною п`ятою статті 27 вказаного Закону передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27цього Закону.

Як встановлено частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VIII постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

За приписами частин п`ятої, дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII визначено випадки, коли виконавчий збір не стягується.

Тобто, виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом № 1404-VІІІ, який в даному випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження, після закінчення виконавчого провадження в порядку статті 39 Закону чи повернення виконавчого документа згідно статті 37 Закону.

Детальний порядок стягнення виконавчого збору виконавцем визначено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).

Пунктом 8 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.

Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1,4частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Здійснюючи правовий аналіз норм наведеного вище Закону №1404-УІІІ, суд зазначає, що ним визначений можливий порядок вирішення питання стягнення виконавчого збору державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов. Таке питання вирішується відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ на стадії прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з одночасним зазначенням про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. У іншому випадку, якщо виконавчий збір не стягнуто, таке питання вирішується в порядку, встановленому частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ, яка визначає наслідки закінчення виконавчого провадження.

Положення статті 27 Закону №1404-VIII дають підстави для висновку, що виконавчий збір стягується у всіх випадках, крім тих, які визначені у частинах п`ятій та дев`ятій названої статті, вже при відкритті виконавчого провадження та при цьому сам факт відкриття виконавчого провадження є тією подією, з якої розпочинається примусове виконання виконавчого документа. Останнє державний виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа.

Відтак, одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем на виконання вищевказаних норм, 26.08.2025 у ВП №78942726 винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Ці постанови у встановленому порядку не були оскаржені.

Крім того, в даному випадку, виконавчий лист №120/4751/24 не підпадає під перелік виконавчих документів, за якими виконавчий збір не стягується відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову, позивач також стверджує, що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо добровільного виконання рішення суду і рішення було виконано ним добровільно до відкриття виконавчого провадження.

Втім, суд звертає увагу на те, що Закон № 1404-VIII чітко регламентує, що виконавчий збір не стягується тоді, коли рішення було виконане до відкриття провадження, чого в даному випадку не відбулось, та не прив`язує його стягнення до того, чи рішення виконано добровільно або примусово, чи були відповідні об`єктивні підстави для його невиконання в межах уже відкритого виконавчого провадження.

Крім того, частинами 1, 2 статті 42 Закону визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції № 512/5 визначено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Абзацом 6 регламентовано порядок винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Із матеріалів виконавчого провадження ВП №78942726 вбачається, що при відкритті провадження державним виконавцем вирішувалось питання про стягнення витрат виконавчого провадження.

Тобто, державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження у відповідності до вказаних норм правомірно було винесено постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження.

При цьому, позивачем у позовній заяві жодним чином не підтверджено виконання рішення до відкриття виконавчого провадження, оскільки лише 25.09.2025 позивачем повідомлено про виконання рішення суду в повному обсязі. Разом із тим постанову про відкриття виконавчого провадження №78942726 державним виконавцем прийнято 26.08.2025.

Проаналізувавши вищевикладене суд приходить до висновку, що оскаржувана вимога винесена із дотриманням вимог статей 18, 26, 27, 42 Закону України "Про виконавче провадження", пунктів 8 розділу III, 2 розділу VI Інструкції № 512/5.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Жмеринська міська рада (вул. Центральна, буд. 4, м. Жмеринка, Вінницька область, )

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, )

Третя особа: Жмеринська окружна прокуратура (вул. Національна, 6А, м. Жмеринка, )

Повний текст рішення складено 20.11.2025.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна