Справа № 160/25476/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний Суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якій позивач, з урахуванням уточнень від 06.10.2025 року, просить:
Ухвалою суду від 09.09.2025 року позовну заяву було залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст.160,161 КАС України.
Позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Також ухвалою суду від 15.09.2025 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- інформацію/відомості, які послугували для прийняття спірних рішень;
- розрахунок штрафних санкцій;
- усі наявні документи, на підставі яких були сформовані ППР.
30.09.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.
06.10.2025 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог.
06.10.2025 року позивачем подано письмову відповідь на відзив.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 14.11.2025 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позов обґрунтовано тим, що податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню так як позивач звільнений від оподаткування «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки , сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів» на підставі підпункту «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Також, вказують про те, що еруючись пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, ГУ ДПС нараховано ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2024 рік та сформовані податкові повідомлення рішення (форма «Ф») (далі ППР):
Проте при формуванні ППР в таблиці «Детальний розрахунок суми податку» некоректно відобразилась адреса об`єкту оподаткування АДРЕСА_3 .
Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єктам оподаткування, які належать ОСОБА_1 за 2024 рік проводився в автоматичному режимі за даними інформаційної - комунікаційної системи ДПС України.
Дані по об`єкту нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 були внесені до ІКС «Податковий блок» на підставі даних Реєстру з помилкою у номері будинку.
Проте в розрахунку податку на нерухоме майно за 2024 рік адреса об`єкту нерухомого майна зазначена вірно.
Вказують про те, що неточність в адресі об`єкта оподаткування не впливає на розмір податкового зобов`язання, оскільки базу оподаткування ГУ ДПС визначено вірно, та на обов`язок ОСОБА_1 щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як власника частини об`єкту нерухомого майна єдиний майновий комплекс за адресою АДРЕСА_2 .
Також, відповідач вказує про те, що як підставу для скасування ППР з податку на нерухоме майно ОСОБА_1 зазначає, що належні йому будівлі нежитлової нерухомості не є об`єктом оподаткування відповідно до абз. «є» пп.266.2.2 п.266.1 ст.266 ПК України.
З даних підстав позивач вже звертався до суду за оскарженням ППР з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за інший податковий період.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі № 160/10748/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 160/10748/23 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідно до Заяви про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою 20-ОПП від 27.12.2024 року ОСОБА_1 повідомлено про об`єкт оподаткування склад розташований за адресою АДРЕСА_4 .

Заява про об`єкти оподаткування розташовані за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 позивачем до ГУ ДПС не подавалась.

Податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску протягом 2024 року ОСОБА_1 до ГУ ДПС не надавались, що свідчить про відсутність найманих працівників.

Також, вказують про те, що згідно ІКС ДПС ОСОБА_1 є пов`язаною особою з трьома діючими юридичними особами, в тому числі є засновником та кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «СВАРОГ» (), яким задекларовано об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП за адресою: АДРЕСА_2 , де зазначено офіс та склад, що з 08.07.2015 використовуються в господарській діяльності.

Отже, відсутні докази, що за адресою: АДРЕСА_2 знаходяться виробничі потужності, задіяні в промисловому виробництві. Крім того, долучений до позову Договір поставки це один із видів договору купівлі продажу, згідно з яким постачальник у встановлений термін зобов`язується передати товар покупцеві, а той в свою чергу забов`язується прийняти даний товар і внести за нього оплату у вигляді деякої грошової суми.

У наданих позивачем договорах поставки та договорі про виконання робіт (надання послуг) вказані дві адреси виробничих потужностей - АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 .

Проте в договорах відсутня інформація, що саме за адресою АДРЕСА_2 виготовлено деталі, що є предметом договору.

Також, відповідач вказує про те, що надані позивачем видаткові накладні, не є свідченням використання даного нерухомого майна за функціональним призначенням, а є лише доказом постачання платником податків товару в межах здійснення господарської діяльності. Матеріали справи не містять доказів виготовлення промислової продукції на спірних об`єктах оподаткування за адресами м.Кривий Ріг, вул. Халтуріна 3/1 та АДРЕСА_1 .

Будь-яких документів, які підтверджують, що ОСОБА_1 займається процесом промислового виробництва не надано.

Також, позивачем не надано копій Технічних паспортів на спірні об`єкти нерухомого майна, що унеможливлює встановлення функціонального призначення будівель.

Отже, вказують про те, що оскільки позивач не здійснював промислового виробництва з використанням спірних будівель, право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі він не має.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області (Криворізькій ДПІ), як фізична особа підприємець. Дата взяття на облік 05.01.2014. Основний вид діяльності згідно КВЕД: 33.12 Ремонт i технiчне обслуговування машин i устаткування промислового призначення (з 13.12.2019 платник єдиного податку 3 група).

За даними інформаційно - комунікаційної системи ДПС України (далі ІКС «Податковий блок») Бабаков Ігор Васильович перебуває на податковому обліку в Криворізькій ДПІ ГУ ДПС, як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та є власником:

- комплексу, загальною площею 93809,47 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (договір купівлі-продажу від 25.11.2015, розмір частки у праві спільної власності 5/10000 46,9 кв.м.);

- єдиного майнового комплексу, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (договір купівлі-продажу від 25.11.2015, розмір частки у праві спільної власності 1/2, площа 2 647,23 кв.м.).

Відповідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна ОСОБА_1 є власником таких об`єктів нерухомості:

- комплексу будівель та споруд, загальною площею 93809,47 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (договір купівлі продажу від 25.11.2015, розмір часток на будівлі у складі комплексу визначено окремо по кожній будівлі);

- комплексу будівель загальною площею 5294,46 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (договір купівлі продажу від 25.11.2015, розмір частки у праві спільної власності 1/2).

Рішенням Криворізької міської ради від 30.06.2021 року № 553 Х сесії VІIІ скликання «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у м. Кривому Розі» встановлено ставку податку за 1 кв.м. загальної площі об`єкта нерухомості (% від розміру мінімальної заробітної плати, установленої на 01 січня звітного (податкового) року) для фізичних осіб по об`єктам нежитлової нерухомості відповідно критеріїв належності об`єкта нежитлової нерухомості до зональності: I зона (зручна зона), що становить 0,50 %. ( на 01 січня 2024 мін. з/п - 7100грн. * 0,5% = 35,5 грн.), IІ зона, що становить 0,49 %. ( на 01 січня 2024 мін. з/п - 7100грн. * 0,49% = 34,79 гривень).

Керуючись пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, податковим органом буо нараховано ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2024 рік та сформовані податкові повідомлення рішення (форма «Ф»):

- ППР від 05.04.2025 № 0-0482-UA0720279 на суму 1631,82 грн, за комплекс будівель за адресою АДРЕСА_1 ;

- ППР від 05.04.2025 № 0-0482-UA0585703 на суму 93976,67 грн., за єдиний майновий комплекс за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно матеріалів справи, при формуванні ППР в таблиці «Детальний розрахунок суми податку» некоректно відобразилась адреса об`єкту оподаткування АДРЕСА_3 .

Зазначені ППР у порядку визначеному ст. 42 ПКУ направлено ГУ ДПС рекомендованим листом з повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку на адресу реєстрації ОСОБА_1 (поштове відправлення №132 від 06.05.2025 ) та отримано платником 09.05.2025 року.

Встановлено, що розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єктам оподаткування, які належать ОСОБА_1 за 2024 рік проводився в автоматичному режимі за даними інформаційної - комунікаційної системи ДПС України.

Встановлено, що дані по об`єкту нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 були внесені до ІКС «Податковий блок» на підставі даних Реєстру з помилкою у номері будинку.

При цьому при автоматичному формуванні в ППР від 05.04.2025 №00482-UA0585703 некоректно відобразилась адреса з ІКС «Податковий блок» - м. Кривий Ріг, вул. Халтуріна, 13/1.

Згідно розрахунку наданого відповідачем, встановлено, що

ППР від 05.04.2025 року №-0482-UA0720279 на суму 1631,82 грн. за податковий період 2024 рік.

Об`єкт оподаткування нежитлове приміщення, комплекс будівель за адресою АДРЕСА_1 .

Розрахунок податку: 46,90 кв.м.* 34,79 грн. = 1 631,82 грн., де: 46,90 кв.м площа частки об`єкту оподаткування (5/10000 від 93809,47 кв.м.) 34,79 грн. ставка податку (вартість 1 кв.м.).

ППР від 05.04.2025 року №0-0482-UA0585703 на суму 93976,67 грн. за податковий період 2024 рік.

Об`єкт оподаткування нежитлове приміщення, єдиний майновий комплекс за адресою АДРЕСА_2 Розрахунок податку: 2647,23 кв.м. * 35,50 грн. = 93 976,67 грн., де: 2647,23 кв.м площа частки об`єкту оподаткування (1/2 від 5297,46 кв.м.) 35,50 грн. ставка податку (вартість 1 кв.м.)

Позивач вважає, що вказане майно належить до будівель промисловості, а тому не є об`єктом оподаткування відповідно до пп. 266.2.2 «є» п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом про скасування спірних рішень податкового органу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до норм п. п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно із п. п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, зокрема, будівлі промислові та склади.

Законом України від 16.01.2020 № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» внесені зміни до підпункту «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, відповідно до яких: не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до ДК 009:2010 економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B Добувна промисловість та розроблення кар`єрів, C Переробна промисловість, D Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря, E Водопостачання; каналізація, поводження з відходами та F Будівництво. Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливо у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Тому, за умови, що об`єкт нерухомості який належить, зокрема, фізичній особі, використовується у господарській діяльності такої особи (з урахуванням виду діяльності по КВЕД), за функціональним призначенням щодо промислового виробництва, вказане і є підставою для застосування вимог підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266 2 статті 266 ПК України.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Дослідивши докази по справі, встановлено, що позивач є власником нежитлової нерухомості, що розташована за адресою : АДРЕСА_2

Встановлено, та не заперечується учасниками справи, що у ППР від 05.04.2025 року №0-0482-UA0720279 податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, де адреса адреса обєкта зазначена : АДРЕСА_3 .

Позивач не є власником нерухомості за адресою буд. АДРЕСА_3 , що також підтверджується матеріалами справи не спростовується учасниками справи.

Неправильна ідентифікація об`єкта є істотною вадою, що тягне протиправність ППР, оскільки податкове зобов`язання може бути сформоване лише щодо об`єкта, який реально належить платнику.

Аналогічну позицію викладено в постанові Третього апеляційного адміністративного суду у справі №160/26227/24, де зазначено, що помилка в адресі об`єкта оподаткування є безумовною підставою для скасування ППР.

Окрім того, слід вказати про те, що будівлі за адресою АДРЕСА_2 належать Позивачу на праві власності та відповідно до технічної інвентаризації віднесені до групи 125 Будівлі промислові та склади, класу 1251 за ДК 018-2000 (НК 018:2023).

У технічних паспортах, поданих до суду, зазначено промислове функціональне призначення об`єктів виробничі корпуси з інженерними мережами, зонами механічної обробки металів, складськими приміщеннями та допоміжними кімнатами.

Згідно матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність за основним видом КВЕД 25.62 Механічне оброблення металевих виробів, що належить до секції С Переробна промисловість (Manufacturing).

У позові позивач вказував про те, що діяльність здійснюється безпосередньо у зазначених приміщеннях.

На підтвердження зазначеного, позивачем до суду надано: маршрутними картами, договорами постачання, рахунками-фактурами, видатковими накладними; переліком обладнання (верстатів, механізмів); фотоматеріалами виробничих приміщень.

Отже, фактично будівлі: належать до групи 125 ДК 018-2000; фактично використовуються у промисловій діяльності; не передаються в оренду, лізинг або позичку.

Слід вказати про те, що Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно цього Державного класифікатора, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу Будівлі нежитлові (група 125 Будівлі промислові та склади клас 1251 Будівлі промисловості).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018 2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості, що включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7 Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості; 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

У відповідності до ДК 018-2000, до групи (код 125) Будівлі промислові та склади належить клас (код 1251) Будівлі промислові, який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

Як вже зазначалось вище, позивач, є власником частини нежитлових будівель, та використовує їх у своїй підприємницькій промисловій діяльності.

Позивач є фізичною-особою підприємцем та у переліку видів господарської діяльності згідно КВЕД є : 25.62 Механічне оброблення металевих виробів.

Позивачем надано до суду Договір про поділ частини коплексу від 20.02.2015 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.11.2015 року .

Договором про поділ майна, який є підставою для виникнення права власності на вищезазначене нерухоме майно і відповідний тип земельної ділянки, на якій розміщені належні позивачу будівлі і споруди, визначено цільове призначення будівель підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, які використовуються Позивачем у господарській діяльності.

На підтвердження використання власного нерухомого майна для виготовлення промислової продукції у своїй господарський діяльності до суду було надано частину договорів поставок, рахунків, видаткових накладних за 2024 рік, що підтверджують здійснення позивачем господарської діяльності на належних позивачу нежитлових об`єктах , про що зазачається в самих договорах поставок.

ОСОБА_1 , фізична особа-підприємець, здійснює господарську діяльність у сфері механічної обробки металу та виготовлення деталей для промислових механізмів та обладнання.

Виробничий процес розміщений у належних йому на праві власності нежитлових приміщеннях, які використовуються виключно для промислового виробництва.

Згідно з маршрутними картами та виробничими планами, на відповідному обладнанні виготовляються, зокрема, такі найменування продукції: ролик направляючий 2А554 (механічна обробка, свердління, розточування, токарні роботи), втулка 6М300121 (токарні роботи з ЧПУ, проточування, торцювання), кронштейн М067/17ТС (токарно гвинторізні, фрезерно-центрувальні, нарізування зубів, шліфувальні операції).

Вказані деталі є складовими промислового обладнання та застосовуються в кранових механізмах, транспортних системах, приводах тощо. Виготовлення здійснюється на промислових верстатах, серед яких: токарно гвинторізні 1М65, 1К62, 16К20; фрезерно-центрувальні 6605; зубофрезерні 5327Б; круглошліфувальні 3М132В; свердлувальні 2Н135; розточні 2А6222; зубодовбальні 5Б150; верстати з ЧПУ 6М300.

Переміщення заготівок та деталей між верстатами здійснюється за допомогою мостових електричних кранів, які мають відповідну технічну документацію та перебувають у справному стані. ОСОБА_1 має посвідчення відповідального за нагляд за вантажопідіймальними кранами.

Оскільки у звичайних технічних паспортах не завжди зазначається класифікація будівлі, проведено технічну інвентаризацію інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_2 .

За результатами обстеження об`єкта, що належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), встановлено класифікаційний код за ДКБС 1251.1 будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості, що підтверджує належність об`єкта до промислових будівель групи 125.

Враховуючи вищезазначене надані документи підтверджують, що будівлі/ приміщення, які належать Позивачу на праві власності, фактично використовуються для виготовлення промислової продукції/для промислового виробництва.

Тому, враховуючи наведені вище обставини, саме в цій справі, враховуючи надані позивачем докази по справі, слід дійти висновку, що у позивача в цьому випадку наявні підстави для застосування норм підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266 2 статті 266 ПК України.

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, від 31.10.2023 року у справі № 160/11472/19, від 18.02.2021 року у справі № 812/1800/18, від 21.10.2020 року у справі № 806/2686/18 та, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, є обов`язковими для врахування судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не подавав повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою 20-ОПП по об`єктам нерухомого майна, що свідчить про неможливість застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки вказана норма ПК України не встановлює таку умови для застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України; сам факт не подання позивачем повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою 20-ОПП по об`єктам нерухомого майна може слугувати лише підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Відповідачем не надав суду належних доказів того, що позивач надає саме об`єкти нерухомого майна за вказаними вище адресами в оренду, лізинг, позичку у період, за який винесені оскаржувані податкові повідомлення рішення.

Окрім того, суд зазначає, що у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним) (п.266.7.3 ПК України).

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, відповідач не довів правомірність прийнятих ним рішень, а тому позовну заяву слід задовольнити.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1937,92 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.04.2025 року №0-0482-UА0720279 на суму 93976 грн. 67 коп. та податкове повідомлення-рішення від 05.04.2025 року №0-0482-UА0585703 на суму 1631 грн. 82 коп., винесені Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 1937,92 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17-А, м. Дніпро, 49005; код ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 14.11.2025 року.

Суддя В.В. Ільков