Справа № 280/8033/25
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року Справа № 280/8033/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточнень, просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ №2208 від 12.09.2025 командира військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, яким солдата ОСОБА_1 визнано винним у невиконанні службового наказу;

визнати протиправним та скасувати Акт службового розслідування (номер та дату буде уточнено після отримання відповіді на адвокатський запит) яким солдата ОСОБА_1 визнано винним у невиконанні службового наказу.

Ухвалою суду від 17.09.2025 позовну заяву залишено без руху. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою суду від 22.09.2025 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №280/8033/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про скасування рішень, в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування Акту службового розслідування (номер та дату буде уточнено після отримання відповіді на адвокатський запит), яким солдата ОСОБА_1 визнано винним у невиконанні службового наказу.

Ухвалою суду від 22.09.2025 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 НГУ. Позивач зазначає, що висновком службового розслідування, 14.08.2025 затвердженого командиром ВЧ НОМЕР_1 НГУ, його визнано винним у відмові від виконання наказу, вчинено в умовах воєнного стану. Разом з тим, позивач зазначає, що він не був ознайомлений ні з наказом про призначення службового розслідування, ні з актом службового розслідування, ні з наказом про результати такого розслідування. Позивач зазначає, що відповідно до статті 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно. Позивач зазначає, що законодавством передбачена можливість невиконання службового наказу у випадку, якщо військовий усвідомлює, що неспроможний його виконати. Позивач вказує на те, що він 17.07.2025 повідомив свого безпосереднього командира про фізичну неспроможність виконувати будь-які накази та навіть про неможливість витримати будь-яке фізичне навантаження у зв`язку із сильними болями та загальним неспроможним самопочуттям. Також, позивач зазначає, що в ході службового розслідування відповідачем не вчинено дій, передбачених Порядком №608 та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не відбирались пояснення; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини військовослужбовця; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення. Позивач вважає, що в ході службового розслідування факт вчинення Позивачем службового правопорушення, у вигляді невиконання бойового розпорядження доведено не було. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що у статті 30 Статуту внутрішньої служби вказано, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Відповідач зазначає, що статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту, серед іншого, передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Представник відповідача зазначає, що начальник має сам вирішувати, чи призначати службове розслідування, однак притягнення службової особи до дисциплінарної відповідальності можливе виключно за наявності повної доведеності вини. Факт відмови від виконання позивачем бойового наказу та, як наслідок, порушення військової дисципліни в повному обсязі доказано під час проведення службового розслідування за фактом відкритої відмови від виконання бойового наказу військовослужбовцем 1 патрульного батальйону солдатом ОСОБА_1 . З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 НГУ на посаді старшого кулеметника (бронеавтомобіля) відділення бронетанкової техніки автомобільного взводу 1 патрульного батальйону, військове звання солдат.

17.07.2025 т.в.о. командира 1 патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_1 на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 подано рапорт, в якому зазначено про те, що ОСОБА_1 відкрито відмовився виконувати бойовий наказ (причина: погіршення стану здоров`я, оскарження рішення ВЛК придатний, погіршення психоемоційного стану).

Також, 17.07.2025 командиром ВЧ НОМЕР_1 НГУ видано наказ №1642 «Про призначення службового розслідування за фактом відкритої відмови від виконання бойового наказу військовослужбовцем 1 патрульного батальйону солдат ОСОБА_1 », яким з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини, наказано провести службове розслідування у відповідності до вимог статті 85 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та наказу МВС України від 21.04.2020 №347 «Про затвердження Порядку проведення службових розслідувань у Національній гвардії України».

08.08.2025 т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ затверджено Висновок службового розслідування за фактом відкритої відмови від виконання бойового наказу військовослужбовцем 1 патрульного батальйону солдатом ОСОБА_1 , відповідно до якого вирішено:

службове розслідування за фактом відмови від виконання наказу військовослужбовцем 1 патрульного батальйону солдатом ОСОБА_1 , вважати закінченим;

вважати доведеною вину стрільця 3 відділення 1 патрульного взводу 2 патрульної роти НОМЕР_2 патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 щодо відмови від виконання наказу, вчинено в умовах воєнного стану;

враховуючи, що в діях солдата ОСОБА_1 (Г-153866) вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбачені ч.4 ст.402 КК України, копію матеріалів службового розслідування направити до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтава, для прийняття правового рішення.

Наказом командира 3033 НГУ від 12.09.2025 №2208 «Про результати проведення службового розслідування за фактом відкритої відмови від виконання бойового наказу військовослужбовцем 1 патрульного батальйону солдатом ОСОБА_1 » наказано, за порушення вимог статей 11, 16, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.3, 4, 6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, особисту недисциплінованість, на стрільця 3 відділення 1 патрульного взводу 2 патрульної роти 1 патрульного батальйону солдата ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення «догана».

Позивач, не погодившись з висновками службового розслідування та наказом прийнятим за його результатами, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 квітня 2020 року №347 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України, який визначає підстави, порядок проведення службових розслідувань стосовно військовослужбовців Національної гвардії України, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, права та обов`язки посадових осіб під час проведення службових розслідувань (далі Порядок №347).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №347 службове розслідування проводиться в разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів.

Згідно пунктів 2, 3 розділу ІІ Порядку №347 службове розслідування призначається командиром (начальником) і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини військовослужбовця.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те командира (начальника).

Пунктом 5 розділу ІІ Порядку №347 передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність правопорушення або події, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування, його (її) обставини (час, місце) та наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія або правопорушення, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або спричинили їх виникнення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями (бездіяльністю) військовослужбовця; конкретні неправомірні дії або бездіяльність військовослужбовця, який вчинив правопорушення; порушення норм законодавства або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до вчиненого; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків; наявність шкоди (у разі виявлення факту заподіяння шкоди державі - у чому полягає така шкода, її розмір, причини виникнення, а також винні особи).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Порядку №347 рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та притягати підлеглого військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Згідно пункту 4 розділу ІІІ Порядку №347 командир (начальник) зобов`язаний призначити службове розслідування не пізніше дня, коли йому стало відомо про факт учинення правопорушення, подію, для з`ясування обставин, за яких вони сталися.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Порядку №347 службове розслідування призначається письмовим наказом, у якому зазначаються: підстави для призначення службового розслідування; прізвище, ім`я, по батькові особи, стосовно якої має бути проведено службове розслідування (якщо її встановлено), та її посада; мета проведення службового розслідування; посадова особа, якій доручено проведення службового розслідування, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування); матеріально-технічне забезпечення роботи посадової особи чи комісії на час проведення службового розслідування (за потреби).

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи дійшов висновку, що відповідачем у встановленому порядку та строки було призначено службове розслідування за фактом відмови солдата ОСОБА_1 виконати бойовий наказ.

Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку №347 особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, подавати документи та інші матеріали, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які проводять службове розслідування; відмовлятися давати будь-які показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; звертатися з письмовим рапортом щодо ознайомлення з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, визначені законодавством.

Небажання військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Так, у позовній заяві представник позивача зазначає про те, що позивача не було повідомлено про проведення службового розслідування та позбавлено права на участь у такому розслідуванні.

Проте, такі доводи спростовуються матеріалами справи, оскільки в матеріалах адміністративної справи (а.с.55 зворот), містяться письмові пояснення солдата ОСОБА_1 надані особі, якою проводилося службове розслідування.

В зазначених поясненнях позивач не заперечував факту не виконання наказу, проте зазначав, що відмова виконати наказ пов`язана із його незадовільним станом здоров`я.

Тобто, позивачу було надано можливість надати пояснення стосовно обставин за якими проводилося службове розслідування, а тому посилання на те, що його позбавлено права надавати пояснення є безпідставними.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 розділу VII Порядку №347 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який має містити вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно пунктів 6, 7 розділу VII Порядку №347 із затвердженим висновком службового розслідування за рішенням командира (начальника), який призначив службове розслідування, має бути ознайомлений відповідний командир (начальник) органу військового управління, військової частини, де проходить службу військовослужбовець, стосовно якого проводилося службове розслідування.

Висновок службового розслідування підписується особами, які проводили службове розслідування, та візується посадовою особою юридичної служби. У разі встановлення порушення порядку проведення службового розслідування та/або вимог законодавства посадова особа юридичної служби надає свої письмові заперечення, які долучаються до матеріалів службового розслідування. Після підписання висновок службового розслідування подається на затвердження командиру (начальнику), який призначив службове розслідування.

Отже, приписи Порядку №347 не покладають на відповідача обов`язку ознайомлювати військовослужбовця з самим висновком службового розслідування, а тому посилання позивача на те, що йому не було надано висновок службового розслідування не ґрунтується на приписах чинного законодавства України.

Так, відповідно до пункту 2 розділу IX Порядку №347 якщо вину військовослужбовця повністю доведено у вчиненні дисциплінарного правопорушення, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення, а також особу, якій доручає підготувати проєкт відповідного наказу.

Згідно пункту 3 розділу IX Порядку №347 накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, стосовно якого проводилося службове розслідування, здійснюється в порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 5 розділу IX Порядку №347 наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця (витяг з наказу в частині, що його стосується) доводиться до його відома.

Зміст наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності оголошується особовому складу органу військового управління, військової частини в частині, що його стосується.

За таких обставин, згідно приписів Порядку №347 до військовослужбовця доводиться зміст саме наказу про притягнення до відповідальності, який складений на підставі висновків службового розслідування.

В даному випадку позивача було повідомлено про прийняття за результатами службового розслідування наказу, яким його притягнуто до відповідальності, оскільки позивач у цій справі оскаржує такий наказ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано порядку проведення відносно позивача службового розслідування, а доводи представника позивача про протилежне спростовуються матеріалами справи.

Стосовно правомірності висновків оскаржуваного наказу №2208 від 12.09.2025, суд зазначає наступне.

Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі - Статут).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Суд зазначає, що кожен військовослужбовець вступаючи на військову службу дає присягу, відповідно до якої урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю.

Статтею 11 Статуту передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Відповідно до статті 30 Статуту начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно статті 36 Статуту командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Статтею 37 Статуту визначено, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Отже, виконання наказу командира (начальника) є обов`язком військовослужбовця.

У разі ж невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

З матеріалів справи встановлено, що позивач відмовився від виконання бойового наказу, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я та погіршенням психоемоційного стану.

В позовній заяві представник позивача зазначає, що позивач за станом здоров`я не мав змоги виконати бойовий наказ, а тому одразу повідомив про це командування військової частини.

Разом з тим, суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки відповідно до Довідки М(ВЛ)К №561 від 02.05.2025, яка складена ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Миколаївській області», солдат ОСОБА_1 , на підставі статті 61в, 64в, 52в та графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, визнаний придатним до військової служби.

Отже, позивач не задовго до дня відмови у виконанні бойового наказу проходив ВЛК, і за результатами такого позивач визнаний придатним до військової служби без визначення будь-яких обмежень щодо можливості проходження військової служби.

При цьому, суд зазначає, що саме військово-лікарська комісія є тим органом до виключної компетенції якої належить встановлення придатності до військової служби.

Водночас, незгода позивача з висновком ВЛК не надає йому права відмовитися від проходження військової служби та виконання покладених на нього обов`язків.

Стосовно наданих до позовної заяви медичних документів, які складені за результатами проходження позивачем медичних обстежень, суд зазначає, що по-перше, як було зазначено вище виключно ВЛК може встановити ступінь придатності військовослужбовця до військової служби, по-друге, всі надані медичні довідки складені вже після відмови позивача виконати бойовий наказ та відповідно були відсутні на момент виникнення спірних правовідносин.

Також, суд зазначає, що сама по собі наявність у військовослужбовця певних захворювань не звільняють такого військовослужбовця від обов`язків військової служби, зокрема і виконання наказів командирів.

Звільнення військовослужбовця від виконання обов`язків військової служби має здійснюватися виключно за наявності захворювань які реально перешкоджають можливості проходити військову службу та виконувати покладені обов`язки, а також за обов`язкової наявності висновку ВЛК про необхідність надання військовослужбовцю строку на лікування або про непридатність до військової служби.

Разом з тим, судом встановлено та позивачем не надано доказів протилежного, що на момент відмови у виконанні ОСОБА_1 бойового наказу були відсутні медичні висновки, які б вказували на необхідність звільнення позивача від служби, надання йому відпустки у зв`язку з лікуванням, тощо.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що висновки відповідача про порушення позивачем військової дисципліни є обґрунтованими, а тому відсутні підстави для скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 12.09.2025 №2208.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст.2, 9, 139, 241-243, 254-262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про скасування рішень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова