Справа № 640/33253/20
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 р. № 640/33253/20

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, місто Київ, вул.Ф. Ернста, будинок 3), заступника начальника Управління патрульної поліції в м. Києві Євдокимова Дмитра (03048, місто Київ, вул. Ф. Ернста, будинок 3), заступника начальника Управління патрульної поліції в м. Києві Курбакова Ярослава (03048, місто Київ, вул.Ф. Ернста, будинок 3), першого заступника начальника ДПП Білошацького Олексія (03048, місто Київ, вул.Ф. Ернста, будинок 3) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Заступника начальника Управління патрульної поліції в м. Києві Євдокимова Дмитра в наданні копії відеозапису з камер відеоспостереження системи «Безпечне місто» м. Києва надану листами від 08.09.2020 № 1350аз/41/11/14/02-2020, № 1356аз/41/11/14/02-2020, від 10.09.2020 № 1368аз/41/11/14/02-2020, № 1380аз/41/11/14/02-2020;

- визнати протиправною відмову Заступника начальника Управління патрульної поліції в м. Києві Курбакова Ярослава в наданні копії відеозапису з камер відеоспостереження системи «Безпечне місто» м. Києва надану листом від 29.09.2020 № 1497аз/41/11/14/03-2020;

- визнати протиправною відмову Першого Заступника начальника ДПП Білошацького Олексія в наданні копії відеозапису з камер відеоспостереження системи «Безпечне місто» м. Києва надану листом від 19.10.2020 № 500аз,511аз/41/2/02-2020;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції надати ОСОБА_1 копію відеозапису з камери відеоспостереження системи «Безпечне місто» м. Києва, на якому зафіксовано момент ДТП, яка сталась 28.08.2020 на проспекті Визволителів 1 (м. Київ) за участі т/з Nisan x-Trail (держ. ном. АА95-05ОС) та VolksWagen Jetta (держ. ном. АА35-56ОX);

- зобов`язати Департамент патрульної поліції провести службове розслідування з приводу протиправної відмови поліцейськими Департаменту патрульної поліції та Управлінням національної поліції України в м. Києві в наданні адвокату інформації на адвокатський запит;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі.

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, до Харківського окружного адміністративного суду, згідно супровідного листа № 01-19/1430/25 від 31.01.2025, передано 742 (сімсот сорок дві) судові справи згідно з актом приймання-передачі від 31.01.2025.

Відповідно до статті 31 КАС України здійснено повторний розподіл автоматизованою системою документообігу суду адміністративної справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2025 вказана справа передана на розгляд судді Полях Н.А.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що адвокат Царенко Євген Петрович, у відповідності із Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» надавав правову допомогу клієнту ОСОБА_2 .

01.09.2020 позивачем на адресу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в м. Києві було направлено адвокатський запит № 04-20/018-01, в якому він просив надати копію відео з камер спостереження, які встановлені за адресою: м. Київ, проспект Визволителів ЗА на стовпі освітлення на роздільній смузі за період 28.08.2020, час який потрібен: починаючи з 18.10 закінчуючи 18:30 (період, що передує зазначеному ДТП).

Листами заступника начальника управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Євдокимова Дмитра Андрійовича від 08.09.2020 № 1350аз/41/11/14/02-2020, № 1356аз/41/11/14/02-2020, від 10.09.2020 1368аз/41/11/14/02-2020, № 1380аз/41/11/14/02-2020 відмовлено позивачу в наданні копії відеозапису з камер відеоспостереження системи Безпечне місто" м. Києва.

Позивач направив повторний адвокатський запит від 23.09.2020 № 04-20/018-07 з приводу надання копії з камер відеоспостереження системи «Безпечне місто».

Листом від 29.09.2020 № 1497аз/41/11/14/03-2020 заступника начальника управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції капітана поліції Курбакова Ярослава Михайловича відмовлено позивачу в наданні копії відеозапису з камер відеоспостереження системи "Безпечне місто" м. Києва.

Листом від 19.10.2020 № 500А3,511А3/41/2/02/2020 першого заступник начальника Департаменту патрульної поліції майора поліції Білошицького Олексія Георгійовича відмовлено позивачу в наданні копії відеозапису з камер відеоспостереження системи "Безпечне місто" м. Києва.

Позивач листом від 12.10.2020 №04-20/018-12 звернувся до Національної поліції з вимогою провести службове розслідування з приводу порушення законодавства України, але ДПП залишило звернення без розгляду, пославшись на ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян», а саме повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання не розглядаються.

Не погодившись із вказаними відмовами відповідачів, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон).

За приписами частини першої статті 1 Закону, Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

В свою чергу, відповідно до статті 5 Закону, доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Як убачається з матеріалів справи в управлінні патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції розглянуто запит позивача від 02.09.2020 року за вх. № 1347-аз, щодо надання запису з камери спостереження, що Визволителів, 3-А, у м. Києві.

Листом від 28.09.2020 позивача повідомлено, що УПП у м. Києві ДПП не може бути розпорядником даної інформації, надання даних відомостей не є можливим. Разом з тим, повідомлено, що відповідно до пунктів 4.1-4.4 рішення Київської міської ради «Про затвердження Положення про комплексну систему відеоспостереження міста Києва від 05.07.2018 № 1195/5259, яке 27.07.2018 офіційно оприлюднено та набрало чинності, суб`єктами відносин в комплексній системі відеоспостереження міста Києва є: власником Системи є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради. Розпорядником Системи є виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація в особі Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації. Адміністратором Системи є комунальне підприємство «Інформатика» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Національну поліцію» поліція здійснює свою діяльність на засадах відкритості та прозорості в межах, визначених Конституцією та законами України.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про Національну поліцію» поліція забезпечує доступ до публічної інформації, володільцем якої вона є, у порядку та відповідно до вимог, визначених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє.

Інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ст. 1 Закону України «Про інформацію»).

Таким чином, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, забезпечується, зокрема, шляхом наданням інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, а не в їх користуванні.

Аналізуючи вищевказані норми, суд зазначає, що обов`язок розпорядника публічної інформації надати доступ до неї виникає лише у тому випадку, коли така інформація фактично перебуває у його володінні, тобто отримана, створена або збережена суб`єктом владних повноважень у межах виконання покладених на нього функцій.

Водночас чинне законодавство не покладає на розпорядника обов`язку здійснювати пошук, збір чи створення нової інформації або отримання даних від інших органів, якщо такі відомості не перебувають у його фактичному володінні.

Із наданих матеріалів справи вбачається, що система «Безпечне місто» функціонує відповідно до Положення, затвердженого рішенням Київської міської ради, згідно з яким власником системи є територіальна громада міста Києва, розпорядником Київська міська державна адміністрація в особі Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій, а адміністратором комунальне підприємство «Інформатика». Саме ці суб`єкти забезпечують збирання, збереження, обробку та управління відеоданими, отриманими з камер системи.

Відповідно, Управління патрульної поліції у м. Києві та Департамент патрульної поліції не є розпорядниками відеозаписів системи «Безпечне місто», не здійснюють їх адміністрування та технічного зберігання, а тому не володіють можливістю надавати такі записи у відповідь на запит.

Листом від 08.09.2020 №1356аз/41/11/14/02-2020 управлінням патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції надано відповідь на запит позивача від 03.09.2020 року за вх. № 1356-аз, щодо надання запису з камери спостереження, що знаходиться За адресою: м. Київ, проспект Визволителів, 3-А, у м. Києві, яким повідомлено, що УПП у м. Києві ДПП не є володільцем камер відеоспостережень на вулично-шляховій мережі міста Києва, а лише має можливість доступу до бази даних комплексної системи відеоспостереження міста Києва, розміщеному в міському центрі обробки даних (міському дата-центрі). Запитувані відеоматеріали не зберігаються на серверах УПП у м. Києві ДПП. Відтак надання відеоматеріалів з зазначеної системи відеоспостереження не відноситься до повноважень ані до УПП у м. Києві ДПП, ані до ДПП. У зв`язку з вищевикладеним, УПП у м. Києві ДПП не може бути розпорядником даної інформації, надання даних відомостей не є можливим.

Листами від 10.09.2020 № 1368аз/41/11/14/02-2020, № 1380аз/41/11/14/02-2020 управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції надало відповіді на запити від 07.09.2020 року за вх. №1368-аз, від 07.09.2020 року за вх. № 1380-аз щодо надання запису з камери спостереження, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Визволителів, 3-А, яким, зокрема, повідомило позивача, що УПП у м. Києві ДПП не може бути розпорядником даної інформації, надання даних відомостей не є можливим.

Разом з тим, повідомлено, що відповідно до пунктів 4.1-4.4 рішення Київської міської ради «Про затвердження Положення про комплексну систему відеоспостереження міста Києва від 05.07.2018 № 1195/5259, яке 27.07.2018 офіційно оприлюднено та набрало чинності, суб`єктами відносин в комплексній системі відеоспостереження міста Києва є: власником Системи с територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради.

Розпорядником Системи с виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація в особі Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації. Адміністратором Системи є комунальне підприємство «Інформатика» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Управління патрульної поліції в м. Києві листом від 29.09.2020 №1497аз/41/11/14/03/2020 повторно відмовило в наданні інформації пославшись на першу відповідь.

Суд зазначає, що частиною другою 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 за № 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації. Так, відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 3 Закону - право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з частинами першою, другою статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Положеннями статті 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Частиною 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону є:1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно із статтею 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації", якою визначені обов`язки розпорядників інформації, розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частинами першою, другою статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі. З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному вебсайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

За приписами частини першої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Частиною третьою статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Статтею 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Продовжуючи розгляд справи суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 1, частиною першою статті 13 Закону України «Про Національну поліцію», національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Систему поліції складають:

1) центральний орган управління поліцією;

2) територіальні органи поліції.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» центральний орган виконавчої влади здійснює свої повноваження безпосередньо та через підпорядковані йому територіальні органи.

Частинами 1,5 статті 14 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» визначено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади забезпечують виконання завдань, покладених на центральний орган виконавчої влади, на відповідній території. Територіальні органи центрального органу виконавчої влади є юридичними особами публічного права та діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади, якщо інше не передбачено законами України.

Абзацами 1, 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 року № 179 « Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій» Кабінет Міністрів України постановляє: Установити, що у складі апарату центральних органів виконавчої влади (крім міністерств) утворюються такі структурні підрозділи (якщо інше не передбачено актами, що мають вищу юридичну силу):

департамент - структурний підрозділ, що утворюється для виконання окремих завдань з реалізації державної політики за певними напрямами діяльності центрального органу виконавчої влади, за умови, що в його складі буде не менш як чотири відділи. У разі коли штатна чисельність департаменту перевищує 32 одиниці, до його складу можуть входити управління (не менше двох). Департамент очолює директор. Директор департаменту, штатна чисельність якого не перевищує 32 одиниці, може мати не більше двох заступників - начальників відділів. У разі коли штатна чисельність департаменту становить понад 32 одиниці, директор департаменту може мати не більше трьох заступників, у тому числі одного заступника, який не очолює відділ (управління). У складі департаменту Національної поліції та департаменту Державної фіскальної служби з штатною чисельністю понад 150 одиниць можуть утворюватися головні управління з штатною чисельністю не менш як 70 одиниць. Головне управління департаменту очолює начальник, який може мати не більше трьох заступників. У головному управлінні департаменту можуть утворюватися управління, відділи, сектори, відділення;

управління (самостійний відділ) - структурний підрозділ одногалузевого або однофункціонального спрямування. До складу управління входять не менш як два відділи. Самостійний відділ утворюється з штатною чисельністю не менш як 5 одиниць. Управління (самостійний відділ) очолює керівник (начальник). Начальник управління, штатна чисельність якого не перевищує 13 одиниць, може мати одного заступника - начальника відділу. У разі коли штатна чисельність управління становить понад 13 одиниць, начальник управління може мати не більше двох заступників - начальників відділів. Управління може бути самостійним або входити до складу департаменту. Начальники головних управлінь (управлінь) податкової міліції Державної фіскальної служби, штатна чисельність яких перевищує 40 одиниць, можуть мати не більше трьох заступників. Начальники органів досудового розслідування головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, штатна чисельність яких перевищує 40 одиниць, можуть мати не більше трьох заступників.

Також суд зазначає, що пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону №2939-VI встановлено відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації, яку несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, серед іншого - надання недостовірної, неточної або неповної інформації.

Неповною є інформація, яка задовольняє лише частину запиту, без належно оформленої відмови у задоволенні решти запиту.

Розпорядник публічної інформації повинен забезпечити особі, яка звертається із запитом на інформацію, доступ саме до тієї інформації чи документів, які він просить надати, а у випадку, якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції володіти інформацією, щодо якої зроблено запит, - відмовити у її наданні, не виходячи за межі чітко поставленого питання, щодо якого зроблено запит. Розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він володіє. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

Водночас, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та не бути знищеною після закінчення строків зберігання. Стосовно не суб`єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Розпорядник повинен забезпечити особі, яка звертається із запитом на інформацію, доступ саме до тієї інформації чи документів, які він просить надати, а у випадку, якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції володіти інформацією, щодо якої зроблено запит, - відмовити у її наданні, не виходячи за межі чітко поставленого питання, щодо якого зроблено запит.

Розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він володіє. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду 25 червня 2019 року по справі №9901/925/18 викладено правову позицію, згідно з якою розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

Отже, розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив, яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Зазначене відповідає висновкам викладеним у постановах Верховного Суду від 18.01.2021 року у справі №9901/381/20 та від 02.04.2020 року у справі №9901/22/20.

Суд зазначає, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що Управління патрульної поліції у м. Києві та Департамент патрульної поліції не є розпорядниками відеозаписів системи «Безпечне місто», не здійснюють їх адміністрування та технічного зберігання, а тому не володіють можливістю надавати такі записи у відповідь на запит.

Листи відповідачів, якими позивача було повідомлено про відсутність у них запитуваної інформації та вказано на належного розпорядника, відповідають вимогам частини третьої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», яка прямо передбачає право розпорядника відмовити у наданні інформації, якщо така інформація не перебуває у його володінні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі діяли у межах наданих їм повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, належним чином повідомивши позивача про відсутність у них запитуваних відеоматеріалів та визначили орган, до компетенції якого належить розгляд таких звернень.

Враховуючи наведене, з огляду на докази, які надані сторонами до матеріалів справи, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для визнання протиправної відмови заступника начальника Управління патрульної поліції в м. Києві Євдокимова Дмитра в наданні копії відеозапису з камер відеоспостереження системи «Безпечне місто» м. Києва надану листами від 08.09.2020 № 1350аз/41/11/14/02-2020, № 1356аз/41/11/14/02-2020, від 10.09.2020 № 1368аз/41/11/14/02-2020, № 1380аз/41/11/14/02-2020; відмову Ззаступника начальника Управління патрульної поліції в м. Києві Курбакова Ярослава в наданні копії відеозапису з камер відеоспостереження системи «Безпечне місто» м. Києва надану листом від 29.09.2020 № 1497аз/41/11/14/03-2020; відмови Першого Заступника начальника ДПП Білошацького Олексія в наданні копії відеозапису з камер відеоспостереження системи «Безпечне місто» м. Києва надану листом від 19.10.2020 № 500аз,511аз/41/2/02-2020.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині, також відсутні підстави для зобов?язання Департамент патрульної поліції надати ОСОБА_1 копію відеозапису з камери відеоспостереження системи «Безпечне місто» м. Києва, на якому зафіксовано момент ДТП, яка сталась 28.08.2020 на проспекті Визволителів 1 (м. Київ) за участі т/з Nisan x-Trail (держ. ном. АА95-05ОС) та VolksWagen Jetta (держ. ном. АА35-56ОX); зобов?язання патрульної поліції провести службове розслідування з приводу протиправної відмови поліцейськими Департаменту патрульної поліції та Управлінням національної поліції України в м. Києві в наданні адвокату інформації на адвокатський запит та стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, місто Київ, вул.Ф. Ернста, будинок 3), заступника начальника Управління патрульної поліції в м. Києві Євдокимова Дмитра (03048, місто Київ, вул. Ф. Ернста, будинок 3), заступника начальника Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_3 (03048, місто Київ, вул.Ф. Ернста, будинок 3), першого заступника начальника ДПП Білошацького Олексія (03048, місто Київ, вул.Ф. Ернста, будинок 3) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 листопада 2025 року.

Суддя Н.А. Полях