Справа № 340/2996/25
Суддя: К.М. ПРИТУЛА
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/2996/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді К.М. Притули, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Арака» (вул. Дворцова, 13, оф. 209, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, ) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (вул. В. Перспективна, 55, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25000, ) про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Арака» звернулось до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 14 березня 2025 року:

- №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: Податок на прибуток приватних підприємств на суму 6 067 686,00 грн, а також застосовано штрафну (фінансову санкцію) в розмірі 832 912,00 грн;

- №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: Податок на додану вартість на суму 5 426 230,00 грн, а також застосовано штрафну (фінансову санкцію) в розмірі 1 356 558,00 грн;

- №2, яким зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 179 964,00 грн;

- №6, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію за платежем: Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної платні, в розмірі 1 020 грн;

- №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної платні на суму 14 268,27 грн, а також застосовано штрафну (фінансову санкцію) в розмірі 3 567,07 грн та пеню в розмірі 3 287,96 грн;

- №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: Військовий збір на суму 975,00 грн, а також застосовано штрафну (фінансову санкцію) в розмірі 243,75 грн та пеню в розмірі 224,68 грн;

- рішення № 6 від 14 березня 2025 року, про застосування штрафних санкцій за несплату єдиного внеску із сум оплати на харчування працівників із сум оплати на харчування працівників, застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 7 150,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що Акт від 19.02.2025 року № 1584/11-28-07-02/39232179, який став підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, ґрунтується на хибній позиції податкового органу щодо «нереальності» господарських операцій. На підтвердження реальності операцій ТОВ «Арака» надало договори, видаткові та податкові накладні, зареєстровані в ЄРПН, а також копії товарно-транспортних накладних. Представник позивача підкреслив, що відсутність оригіналів ТТН не є підставою для ігнорування фактичного здійснення поставок.

Крім того, зазначив, що усі контрагенти були зареєстрованими юридичними особами на момент укладення договорів, операції з ними відображалися в бухгалтерському та податковому обліку, а податкові накладні зареєстровані в ЄРПН. Таким чином, твердження контролюючого органу про «нереальність» операцій є необґрунтованими та спростовуються первинними документами.

Щодо тверджень податкового органу, що надання працівникам харчування є додатковим благом, представник позивача зазначив, що такі виплати мали виключно виробничо-господарський характер і не створювали обов`язку щодо нарахування та сплати ПДФО, військового збору та ЄСВ.

У зв`язку з викладеним представник позивача вважає податкові повідомлення-рішення такими, що прийняті без належних правових підстав, і просить суд визнати їх протиправними та скасувати.

Ухвалою судді від 09 травня 2025 року відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 06 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

26 вересня 2025 року, суд продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження, що відображено в протоколі судового засідання.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, позовні вимоги заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити. Відзив обґрунтований тим, що перевірку ТОВ «Арака» проведено на підставі наказу ГУ ДПС у Кіровоградській області від 10.01.2025 року № 38-п, відповідно до ст.ст. 75, 78 Податкового кодексу України. Відповідач звернув увагу, що попередня перевірка позивача за 2017 2019 роки була скасована судами виключно з формальних підстав (дія мораторію на проведення перевірок у період карантину та воєнного стану), у зв`язку з чим вона не породила жодних правових наслідків. Після скасування відповідних обмежень, контролюючий орган мав право призначити та провести нову перевірку, чим і скористався.

За результатами перевірки встановлено такі порушення: заниження податку на прибуток на суму понад 6 млн грн; заниження податку на додану вартість на суму понад 5,6 млн грн та безпідставне завищення від`ємного значення ПДВ; подання недостовірних даних у формах 1-ДФ та 4-ДФ; ненарахування та несплата податку на доходи фізичних осіб і військового збору із сум, виплачених працівникам у вигляді так званого «мобільного харчування»; ненарахування та несплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з відповідних виплат.

Відповідач вказав, що господарські операції позивача з низкою контрагентів є нереальними, мали лише документальне оформлення без фактичного виконання, а первинні документи, надані товариством, не підтверджують реальність таких операцій та містять істотні недоліки.

У зв`язку з викладеним, відповідач вважає спірні податкові повідомлення-рішення законними, обґрунтованими та такими, що підлягають залишенню в силі, а позов залишенню без задоволення.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Арака» (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2023 року та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування за період з 01.01.2020 по 31.12.2023 року.

За результатами перевірки складено акт № 1584/11-28-07-02/39232179 від 19.02.2025 року.

Відповідно до змісту акту № 1584/11-28-07-02/39232179 від 19.02.2025 року, перевіркою встановлені порушення:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 6 067 686,00 грн за наступні звітні періоди: за 2018 рік на суму 1 442 201 грн; за 2019 рік на суму 1 889 446 грн; 1 квартал 2020 року на суму 177 820 грн; IV квартал 2020 року на суму 177 077 грн; за 2021 рік на суму 2 381 142 грн;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 5 693 449,00 грн, в т.ч.: за січень 2018 року на суму 208 010,00 грн; за березень 2018 року на суму 59 209,00 грн; за червень 2018 року на суму 181 507,00 грн; за листопад 2018 року на суму 473 719,00 грн; за грудень 2018 року на суму 461 469,00 грн; вересень 2019 року на суму 546 605,00 грн; за жовтень 2019 року на суму 342 110,00 грн; за листопад 2019 року на суму 174 595,00 грн; за грудень 2019 року на суму 570 649,00 грн; за січень 2020 року на суму 1 760,00 грн; за березень 2020 року на суму 328 286,00 грн; за квітень 2020 року на суму 33 333,00 грн; за травень 2020 року на суму 123 440,00 грн; за листопад 2020 року на суму 112 360,00 грн; за грудень 2020 року на суму 51 600,00 грн; за квітень2021 року на суму 81 911,00 грн; за травень 2021 року на суму 87 632,00 грн; за червень 2021 року на суму 339 219,00 грн; за вересень 2021 року на суму 183 333,00 грн; за жовтень 2021 року на суму 721 206,00 грн; за листопад 2021 року на суму 533 996,00 грн; за грудень 2021 року на суму 77 500,00 грн;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту (рядок 19) податкових декларацій за січень, березень 2018 року та жовтень 2021 року, що призвело до неправомірного зарахування задекларованих сум від`ємного значення ПДВ в рахунок зменшення податкового боргу на загальну суму 355 935,00 грн, в т.ч.: за січень 2018 року на суму 158 243,00 грн; за березень 2018 року на суму 17 728,00 грн; за жовтень 2021 року на суму 179 964,00 грн.

- п. 51.1 ст. 51, п. 70.16 ст.70, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в частині не включення до Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ, 4-ДФ) оподатковуваного доходу у отриманого як додаткове благо у вигляді індивідуально призначеної знижки звичайної ціни за послуги мобільного харчування в сумі 65 000,00 грн., в т.ч.: жовтень 2023 року 21 700,00 грн., листопад 2023 року 21 700,00 грн., та грудень 2023 року 21 600,00 грн., безоплатно отриманого платником податків за ознакою доходу 101;

- пп. 164.2.1, пп. «б» та «е» пп. 164.2.17 п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, пп. 168.1.4, п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 «а» ст. 176 Податкового Кодексу України, в частині ненарахування та несплати податку на доходи фізичних осіб з доходу найманих працівників, отриманого як додаткове благо у вигляді послуги мобільного харчування в сумі 14 268,27 грн, в т.ч.: жовтень 2023 року 4 763,41 грн, листопад 2023 року 4 763,41 грн, та грудень 2023 року 4 741,45 грн. та відповідно пп. 129.1.4. п. 129.1 ст. 129 з урахуванням ст. 102 Податкового кодексу України, та п. 52 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України підприємству нараховано пеню в сумі 3 287,96 грн;

- п. 161 підрозділу 10 Розділу XX, пп. 164.2.1, пп. «б» та «е» пп. 164.2.17 п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, пп. 168.1.4, п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 «а» ст. 176 Податкового Кодексу України, в частині не нарахування та несплати військового збору з доходу найманих працівників, отриманого як додаткове благо у вигляді вартості мобільного харчування в сумі 975,00 грн., в т.ч.: жовтень 2023 року 325,50 грн, листопад 2023 року 325,50 грн, грудень 2023 року 324,00 грн. та відповідно пп. 129.1.4 п. 129.1 ст. 129 з урахуванням ст. 102 ПКУ, та п. 52 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України підприємству нараховано пеню в сумі 224,68 грн;

- абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (із змінами і доповненнями), пп. 2.3.4 п. 2.3 розд. 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету зі статистики України від 13.01.2004 року № 5, в частині не сплати єдиного внеску із сум оплати на харчування працівників в сумі 14 300,00 грн., в т.ч.: за жовтень 2023 року 4 774,00 грн, листопад 2023 року 4 774,00 грн, грудень 2023 року 4 752,00 грн.

На підставі Акту перевірки № 1584/11-28-07-02/39232179 Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області 19.02.2025 року винесено податкові повідомлення-рішення:

- №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: Податок на прибуток приватних підприємств на суму 6 067 686,00 грн, а також застосовано штрафну (фінансову санкцію) в розмірі 832 912,00 грн;

- №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: Податок на додану вартість на суму 5 426 230,00 грн, а також застосовано штрафну (фінансову санкцію) в розмірі 1 356 558,00 грн;

- №2, яким зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 179 964,00 грн;

- №6, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію за платежем: Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної платні, в розмірі 1 020 грн;

- №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної платні на суму 14 268,27 грн, а також застосовано штрафну (фінансову санкцію) в розмірі 3 567,07 грн та пеню в розмірі 3 287,96 грн;

- №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: Військовий збір на суму 975,00 грн, а також застосовано штрафну (фінансову санкцію) в розмірі 243,75 грн та пеню в розмірі 224,68 грн;

- рішення № 6 від 14.03.2025 року, про застосування штрафних санкцій за несплату єдиного внеску із сум оплати на харчування працівників із сум оплати на харчування працівників, застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 7 150,00 грн.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями № 2, № 2, №2, №6, №2, №2 від 14.03.2025 року та рішенням про застосування штрафних санкцій № 6 від 14.03.2025 року позивач звернувся із даним позовом до суду.

Щодо тверджень позивача про неможливість повторного проведення перевірки, суд звертає увагу на таке.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.03.2023 у справі №340/4298/21 визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 06.04.2021 р. №2, №2, №2 та від 23.06.2021 р. №0, №0.

Вказані податкові повідомлення-рішення винесені на підставі проведеної документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Арака» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 р., валютного законодавства за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2019 р., з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 29.05.2014 р. по 31.12.2019 р., іншого законодавства за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2019 р.

Мотивуючи рішення щодо необхідності скасувати зазначені податкові повідомлення-рішення, суд дійшов висновку, що ГУ ДПС у Кіровоградській області протиправно проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Арака», всупереч законодавчій забороні на проведення такої перевірки в період дії мораторію, установленого пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, а отже така перевірка не породжує правових наслідків, оскільки така перевірка не повинна була відбутися в силу закону.

У зв`язку з чим суд вказав про відсутність необхідності переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Тобто, суд, скасовуючи податкові повідомлення-рішення не досліджував суті порушення ТОВ «Арака», а вказав лише на процедурні порушення допущені при призначенні перевірки.

Таким чином, попередня перевірка визнана судовими органами такою, що не створює правових наслідків, а тому за умови відсутності (зняття) законодавчих обмежень та належного правового врегулювання проведення перевірки, контролюючий орган не позбавлений можливості організувати проведення відповідного контрольно-перевірочного заходу та формування за її наслідками відповідних висновків.

08.12.2023 набрав чинності Закон України від 09.11.2023 № 3453-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо скасування мораторію на проведення податкових перевірок», яким відновлено, зокрема і проведення документальних планових перевірок.

Таким чином, у ГУ ДПС у Кіровоградській області були наявні підстави для прийняття рішення про проведення документальної планової перевірки ТОВ «Арака» відповідно до вимог ПКУ.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 ПК України (в редакції станом на час виникнення спірних відносин сторін) передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог вказаного Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 14.03.2025 № 2,

№ 2 та № 2 суд зазначає наступне.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачене законодавством.

Відповідно до п.п. 134.1.1. п. 134. 1. ст. 134 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, формуються за правилами бухгалтерського обліку за умови реальності господарських операцій і їх спрямування на господарську діяльність.

При цьому, формальні недоліки первинних документів не спростовують реальності операцій за наявності інших доказів.

Відповідно до п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 вказаного Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відтак, аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абз. 2 п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України

від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Так господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відтак, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З матеріалів справи убачається, що ТОВ «Арака» проводила господарські операції з придбання товарів, робіт, послуг з контрагентами-постачальниками: ТОВ «ІНТЕР ЕНЕРДЖІ ГРУП» у січні 2018 року, ТОВ «БЦ- ТРЕЙД КОНТИНЕНТ» у грудні 2017 року, червні, липні, жовтні, листопаді 2018 року та у січні 2019 року, ТОВ «ГРОНІС ТРЕИД» у лютому 2018 року, ТОВ «МЕГАБУД-БК» у жовтні, листопаді 2018 року, березні, червні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2019 року, у січні, березні 2020 року, ТОВ «МОТОР УНІВЕРС» у серпні 2019 року, ТОВ «ДЖЕТ ТРЕЙД» у листопаді 2018 року, ТОВ «ГЛОБАЛ ІНК» у грудні 2018 року, ТОВ «ВЕРДЕР АКТИВ» у травні 2019 року, ТОВ «СІЛЬВЕР ЕНЕРДЖІ» у серпні 2019 року, ТОВ «ФЛАНГЕР» у жовтні, грудні 2019 року, ТОВ «ВІМГРЕЙ» у листопаді, грудні 2019 року, ТОВ «СІЛЬВЕР ЛАЙН ЛТД» у вересні 2019 року, ТОВ «ВІЛЛА МАРІНЕ КОМПАНІ» у вересні 2019 року, ТОВ «ТРАССІР УА» у травні 2020 року, ТОВ «АВТО-ТРЕЙД-ЛОГІСТИК» у листопаді, грудні 2020 року, ТОВ «ЦЕНТРЕКОБУД» у березні, квітні, травні, червні 2021 року, ТОВ «РОСЬ-БУД» у вересні, жовтні, грудні 2021 року, ТОВ «МАРКАІДА» в вересні, листопаді 2021 року та ТОВ «АСТАРА ЛЮКС» у жовтні, листопаді 2021 року.

Господарські операції із зазначеними контрагентами здійснювалися на підставі договору оренди будівельної техніки № 02/04/18 від 02.04.2018 року, договору постачання товарів № 16/08/18 від 16.08.2018 року, договору поставки № Щ16/08-18 від 16.08.2018 року, договору поставки № 01/06-18 від 01.06.2018 року, договору № 20/08-18 від 20.08.2018 року, договору поставки № 02/07-18 від 02.07.2018 року, договору поставки №19/02-18 від 19.02.2018 року, договору поставки №1/2210 від 22.10.2018 року, договору поставки № 02-10

від 28.09.2018 року, договору поставки №А-17/08-18 від 17.08.2018 року, договору про надання послуг № 01/10 від 01.10.2019 року, договору поставки № 03/12 від 03.12.2018 року, договору № 12/12 від 03.12.2018 року, договору поставки № 25/04/19 від 25.04.2019 року, договору про перевезення вантажів № 01/08/19 від 01.08.2019 року, договору №П9/19 від 01.09.2019 року, договору поставки №438 від 01.09.2019 року, договору поставки № РТ-01/10-19-3 від 01.10.2019 року, договору поставки № Д-01/10-19-4 від 01.10.2019 року, договору надання транспортних послуг №П-5/19 від 01.10.2019 року, договору поставки №БР-01/10-19-5 від 01.10.2019 року, договору поставки №КР-01/10-19-2 від 01.10.2019 року, договору № 03/09-5 від 03.09.2019 року, договору № 03/09-4 від 03.09.2019 року, договору № 03/09-3 від 03.09.2019 року, договору № 03/09-2 від 03.09.2019 року, договору № 03/09-1 від 03.09.2019 року, договору надання транспортних послуг №П-4/19 від 01.09.2019 року, договору №29/07-6 від 29.07.2019 року, договору оренди будівельної техніки №02/01/19 від 02.01.2019 року, договору поставки № 18/11-19 від 18.11.2019 року, договору поставки № 27/11-19 від 27.11.2019 року, договору про надання послуг № 31/03-20 від 31.03.2020 року, договору поставки № 20/03-20 від 20.03.2020 року, договору про технічне обслуговування та ремонт спецтехніки № 02/11-20 від 02.11.2020 року, договору на технічне обслуговування та ремонт техніки № 3932-2011 від 20.11.2020 року, договору поставки № 15/04 від 15.04.2021 року, договору поставки № 0103/21 від 01.03.2021 року, договору поставки №10/06 від 10.06.2021 року, договору субпідряду №21/10-21 від 21.10.2021 року, договору субпідряду №04/10-21 від 04.10.2021 року, договору субпідряду №06/08-21 від 06.08.2021 року, договору субпідряду №08/11-21 від 08.11.2021 року, договору субпідряду №01/09-21 від 01.09.2021 року, договору субпідряду №22/07-21 від 22.07.2021 року, договору субпідряду №301/08-3 від 01.08.2021 року, договору субпідряду №29/07-21 від 29.07.2021 року, договору субпідряду №Д01/08-2 від 01.08.2021 року, договору субпідряду №К01/08-1 від 01.08.2021 року, договору субпідряду №01-09-1 від 01.09.2021 року, договору субпідряду №23/09/21-Р від 21.09.2021 року, договору субпідряду №01/11-21 від 01.11.2021 року та договору субпідряду №01/09-2 від 01.09.2021 року.

Реальність господарських операцій підтверджується, зокрема, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, кошторисними розрахунками, актами приймання виконаних будівельних робіт, товарно-транспортними накладними, видатковими накладними, рахунками-фактури, актами здачі-приймання робіт (надання послуг), актами надання послуг, заявками на надання транспорту та платіжними документами, які надані позивачем до позову.

Крім того, у податкових повідомленнях-рішеннях від 14.03.2025 № 2 та № 2 зазначено, що ТОВ «Арака» на запит від 06.02.2025 року №211/12/11-28-07-02-09 надало лист відповідь із від 11.02.2025 року № 11/02/25 разом із копіями документів, що стосуються взаємовідносин з придбання товарів, робіт та послуг у зазначених контрагентів.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем надано усі первинні бухгалтерські документи, складання яких передбачено умовами відповідних договорів на підтвердження фактичного виконання сторонами його умов. Крім того, у висновках Акта перевірки не міститься будь-яких застережень щодо невідповідності документів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що право позивача на формування податкового кредиту не може залежати від виконання його контрагентами податкових зобов`язань з ПДВ, адже платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов`язки, не передбачені чинним законодавством.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.11.2018 року у справі № 808/2858/16 (адміністративне провадження №К/9901/41262/18). Зокрема, Верховний Суд зазначив, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Крім того, суд зауважує, що податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження обставини щодо обізнаності позивача про неправомірну, на думку відповідача, діяльність його контрагентів, та доказів про пряму чи опосередковану причетність до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди. При цьому, відносини між учасниками постачання товарів/послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності вчиненої господарської операції між конкретними контрагентами.

Також, слід зазначити, що підставами для висновку податкового органу про заниження податку на прибуток на суму 6 067 686,00 грн. та заниження податку на додану вартість на суму 1 356 558,00 грн. за період з 01.01.2018 року по 31.12.2023 року стало виключно співставлення з даними підсистеми «Аналітична система» вкладки «Перегляд результатів співставлення» ІС «Податковий блок», податкових декларацій з ПДВ та додатків № 5 до декларацій з ПДВ «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» Єдиного реєстру податкових накладних.

Однак, будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними (Постанова Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі № 811/2154/13-а).

Також, суд звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини 09.01.2007 року прийняв рішення на користь заявника і визнав порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України». У п. 37 вказаного рішення вказується, що заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов`язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови.

Пунктом 38 зазначеного рішення визначено, що на думку Європейського Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

У п. 71 рішення від 22.01.2009 року Європейський суд з прав людини по справі «Булвес АД проти Болгарії», дійшов до висновку, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Зазначені позиції Європейського Суду з прав людини цілком узгоджуються зі ст. 61 Конституції України відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. За законом платник податків, не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як невід`ємного елемента верховенства права (ст. 8 Конституції України), індивідуальний характер відповідальності тобто що відповідати має саме той, хто припустився порушення (ст. 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (ст. 129 Конституції України).

Також, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568 (далі Правила № 363), товаротранспортна документація комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно п. 11.1 вказаних Правил № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Пунктом 11.4 та п. 11.6 Правил № 363, визначаються відносини між Замовником (Вантажовідправником), Вантажоодержувачем та Перевізником, що врегульовані відповідним договором про перевезення товарів (двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання (п. 1 Правил № 363).

Таким чином, Правила № 363 не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише визначають права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників) в процесі господарських відносин щодо надання послуг перевезення. При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Отже, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до Закону «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-III та Правил № 363, обов`язок щодо наявності товарно-транспортної накладної покладено на перевізника та його водія.

З урахуванням наведеного, слід зазначити, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій і не може бути підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Листом Міністерства доходів і зборів України від 19.09.2013 року № 11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 було визначено, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей.

Підставами для формування податкового кредиту є наявність належним чином оформленої податкової накладної, митної декларації, заяви зі скаргою на постачальника, поданої відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, бухгалтерської довідки, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, або інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України.

Товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17.04.2018 року у справі № 816/1587/17, від 16.05.2018 року у справі № 2а-0870/12052/11

Крім того, Акт перевірки № 1584/11-28-07-02/39232179 від 19.02.2025 року не містить доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ «Арака», як платника податку на додану вартість, або можливої фіктивності його контрагентів, як-от: пояснень посадових осіб щодо непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваної юридичної особи; судових рішень; вироків по кримінальній справі щодо Контрагентів, в якому досліджувались господарські операції, визначені Актом перевірки; не наведено будь-яких доводів щодо здійснення розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект або інших відомостей, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок, тощо.

Таким чином, посилання податкового органу на неналежне заповнення товарно-транспортних накладних не може слугувати висновком щодо відсутності фактичного переміщення товарів по операціях, які в них відображені.

Стосовно висновків контролюючого органу про наявність технічної помилки при перенесенні залишку від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту (рядок 19) у рядок 16.1 податкових декларацій за січень, березень 2018 року та жовтень 2021 року є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам податкового законодавства.

Так, відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення податкового боргу з ПДВ, що виник за попередні періоди;

б) у разі відсутності податкового боргу зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.

Відповідно до пп. 4 п. 5 розд. V Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21 (далі Порядо № 21), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за

№ 159/28289, сума від`ємного значення (рядок 20) зараховується у зменшення податкового боргу (рядок 20.1), а залишок (рядок 20.3) включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду та відображається у рядку 21 декларації, що переноситься у рядок 16.1 наступного періоду.

Таким чином, виправлення позивачем показників податкової звітності шляхом подання уточнюючих розрахунків за вересень та жовтень 2021 року здійснено у відповідності до вимог Податкового кодексу України та Порядку № 21. Зазначене підтверджує правомірність відображення суми від`ємного значення у рядку 16.1 декларації наступних звітних періодів.

Отже, висновки податкового органу про завищення позивачем від`ємного значення ПДВ та неправомірне його зарахування у зменшення податкового боргу на суму 355 935,00 грн не ґрунтуються на положеннях податкового законодавства і є помилковими.

Враховуючи викладене та наявність у позивача відповідних первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, зокрема податкових накладних, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 14.03.2025 № 2, № 2 та № 2 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 14.03.2025 № 706, №6, № 6 та рішення від 14.03.2025 № 6 суд зазначає таке.

Підпунктом 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначається, що додаткові блага кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Підпунктами 164.1.1 та 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України визначено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пп. 164.1.1).

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп. 164.1.2).

Відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Підпунктом «б» зазначеного вище підпункту передбачено, що до доходу у вигляді додаткового блага слід відносити дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді:

а) вартості використання житла, інших об`єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах;

б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

Аналіз вищезазначених норм вказує, що у випадку, якщо кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) роботодавцем (податковим агентом) платникам податків (працівникам такого податкового агента) на виконання обов`язку щодо їх забезпечення додатковими соціальними гарантіями, компенсаціями та пільгами в силу укладеного та чинного колективного договору, а також включення роботодавцем витрат на таке надання (зокрема, продукти харчування) до складу собівартості реалізованих послуг, то таке надання (кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги тощо) не є додатковим благом та не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу таких платників податку.

Враховуючи, що компенсація позивачем витрат на харчування своїх працівників здійснювалася у зв`язку з виконанням ними трудових обов`язків у відрядженні, що обумовлено виробничою необхідністю, така компенсація не є доходом працівників у формі додаткового блага та, відповідно, не підлягає оподаткуванню.

Таким чином, ТОВ «Арака» правомірно не включило до податкових розрахунків (форми № 1-ДФ, 4-ДФ) суми такої компенсації як дохід працівників, а також не відображало утримання податку з таких сум.

Також, Актом перевірки № 1584/11-28-07-02/39232179 від 19.02.2025 року встановлено, що ТОВ «Арака» подало податковий розрахунок за формою № 1-ДФ/4-ДФ з недостовірними відомостями, а саме із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків який не відповідає даним Державного реєстру фізичних осіб платників податків.

Відповідно до п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені законом, податкові декларації (розрахунки), що містять достовірні відомості про об`єкти оподаткування та податкові зобов`язання.

Згідно з п. 70.16 ст. 70 Податкового кодексу України, у разі виявлення розбіжностей у відомостях, що подаються податковим агентом у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, контролюючий орган надсилає повідомлення про помилки для їх обов`язкового виправлення.

Крім того, п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України встановлює обов`язок податкових агентів подавати у встановлені строки податкові розрахунки за формою № 1-ДФ (4-ДФ) та забезпечувати достовірність відомостей, зазначених у цих розрахунках.

Таким чином, технічна помилка не може свідчити про умисне ухилення, але підлягає виправленню. Подібна помилка не створює підстав для автоматичного застосування штрафних санкцій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ТОВ «Арака» допустило технічну помилку, що не свідчить про умисне порушення та підлягає виправленню.

Враховуючи викладене, а також те, що компенсація витрат на харчування працівників у відрядженнях не є додатковим благом у розумінні п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14, пп. 164.1.1, 164.1.2, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України та правомірно не включалася ТОВ «Арака» до податкових розрахунків, а виявлене податковим органом зазначення некоректного реєстраційного номера облікової картки платника податків у формі 1-ДФ/4-ДФ є технічною помилкою, що не свідчить про умисне порушення, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 14.03.2025 року № 706, №6, № 6 та рішення від 14.03.2025 року № 6 є протиправними та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено належними та достатніми доказами фактів порушення податкового законодавства, а тому позовні вимоги ТОВ «Арака» є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у сумі 30280,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Арака» (, вул. Театральна, 13, оф.209, м. Кропивницький, 25006) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (, вул. В. Перспективна, 55, м. Кропивницький, 25006) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 14 березня 2025 року №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: Податок на прибуток приватних підприємств на суму 6 067 686,00 грн, а також застосовано штрафну (фінансову санкцію) в розмірі 832 912,00 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 14 березня 2025 року №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: Податок на додану вартість на суму 5 426 230,00 грн, а також застосовано штрафну (фінансову санкцію) в розмірі 1 356 558,00 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 14 березня 2025 року №2, яким зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 179 964,00 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 14 березня 2025 року №6, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію за платежем: Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної платні, в розмірі 1 020 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 14 березня 2025 року №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної платні на суму 14 268,27 грн, а також застосовано штрафну (фінансову санкцію) в розмірі 3 567,07 грн та пеню в розмірі 3 287,96 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 14 березня 2025 року №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: Військовий збір на суму 975,00 грн, а також застосовано штрафну (фінансову санкцію) в розмірі 243,75 грн та пеню в розмірі 224,68 гривень.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 14 березня 2025 року

№ 6, про застосування штрафних санкцій за несплату єдиного внеску із сум оплати на харчування працівників із сум оплати на харчування працівників, застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 7 150,00 гривень.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Арака» судові витрати за сплату судового збору у розмірі 30280,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА