Справа № 466/9326/25
Суддя: Свірідова В. В.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/9326/25
Провадження № 2-а/466/217/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

секретаря Солиган М.Р.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача -адвоката Давидович О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львів адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

встановив:

08.10.2025р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з вищевказаною позовною заявою, в якій просить скасувати постанову серії ЕНА №5845559 від 01.10.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог, зазначає, що 01.10.2025 року інспектором першого взводу першої роти другого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області, лейтенантом поліції Чіняєвим А.Є. було винесено постанову серії ЕНА №5845559, згідно якої його ( ОСОБА_1 ). притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до змісту постанови серії ЕНА №5845559 від 01.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI A4 д.н.з. НОМЕР_1 зі встановленими задніми покажчиками поворотів червоного кольору, що не відповідають вимогам ДСТУ 3649:2010 п. 6.1.5. Таблиця 1, чим порушив вимоги п. 31.4. ПДР - керування водієм транспортним засобом, технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Зазначає, що його транспортний засіб AUDI A4 має сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA/011/018726-23 від 04.12.2023, відповідно на підставі нього було проведено державну реєстрацію транспортного засобу та отримано номерний знак НОМЕР_1 та реєстраційний документ (свідоцтв про реєстрацію ТЗ).

Поліцейським при винесенні оскаржуваної постанови не надано жодних доказів вчинення позивачем даного правопорушення.

Вважає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Відео, яке було надано інспектором УПП у Львівській області ДПП не містить інформації щодо переобладнання транспортного засобу після його реєстрації та самого факту керування водієм транспортним засобом, технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Позивач із вищенаведеною постановою не погоджується, вважає її незаконною та такою, що підлягає визнанню скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 09.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

16.10.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що оскаржувана постанова засвідчує, що позивач керував транспортним засобом, із задніми покажчиками поворотів, які не відповідали вимогам ДСТУ 3649:2010 (п.6.1.5, Табл.1), що самостійно утворює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, не пов`язану із переобладнанням транспортного засобу. Законодавство України не допускає використання покажчиків повороту червоного кольору. Враховуючи наведене вище, приходимо до висновку про те, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, а матеріали справи містять достатньо доказів вчиненого позивачем адміністративного правопорушення. Відтак вважає, що постанова винесена цілком законно.

06.11.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що обставини викладені у відзиві не відповідають дійсності, а інспектором поліції винесена незаконна постанова, яка піддягає скасування з підстав викладених у позові та відповіді на відзив (а.с.33-36).

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити з наведених вище підстав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явились, у поданому відзиві просив розгляд справи проводити без участі сторони відповідача, у позові просив відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, керуючись принципами верховенства права та законності, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів в їх сукупності, які є у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Суд установив такі факти та їх правовідносини.

01.10.2025 року інспектором першого взводу першої роти другого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області, лейтенантом поліції Чіняєвим А.Є. було винесено постанову серії ЕНА №5845559 згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що 01 жовтня 2025 року близько 20 год. 46 хв., на автомобільній дорозі Т-14-16 Львів-Пустомити Меденичі 7 км.+600м. в ході виконання службових обов`язків, лейтенант поліції Чіняєв А.Є. помітив транспортний засіб AUDI A4 номерний знак НОМЕР_1 , як пізніше стало відомо, під керуванням позивача, технічний стан і обладнання якого не відповідає вимогам стандартів ДСТУ 3649:2010, а саме встановлені задні покажчики повороту червоного кольору, чим порушив п. 31.4 Правил дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Аналогічне передбачено пунктом 1.3 ПДР згідно якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а відповідно до п.1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Пунктом 31.4. ПДРзабороняється експлуатація транспортних засобів згідно з законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.4.3. ПДР України: 31.4.3 Зовнішні світлові прилади:

a) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;

б) порушено регулювання фар;

в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;

г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі й лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;

ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЗУ «Про дорожній рух», до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам і пройшли державний технічний огляд (за винятком транспортних засобів, що не підлягають огляду).

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 32 ЗУ «Про дорожній рух» переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати встановленим правилам і нормативам. Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державна реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388.

Відповідно до п. 10 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, перша державна реєстрація транспортних засобів, що перебували в експлуатації та ввезені на митну територію України з метою вільного обігу, проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану даної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України, що підтверджується сертифікатом відповідності або свідоцтвом про визнання іноземного сертифіката, копію яких власники подають до сервісного центру МВС.

Підпунктом «б» підпункту 1.4 розділу 1 вказаного Порядку визначено, що індивідуальному затвердженню підлягає кожен КТЗ що був у користуванні і підлягає першій державній реєстрації в Україні.

Транспортний засіб марки AUDI A4 має сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA/011/018726-23 від 04.12.2023, відповідно на підставі нього було проведено державну реєстрацію транспортного засобу та отримано номерний знак НОМЕР_1 та реєстраційний документ (свідоцтв про реєстрацію ТЗ) (а.с7-9).

Таким чином, сертифікат відповідності свідчить що транспортний засіб позивача, може бути зареєстровано та допущено до участі в дорожньому русі без виконання всіх подальших процедур затвердження.

Законодавець розділяє поняття «зовнішній освітлювальний прилад» та «попереджувальний сигнал». Відсутні відомості про світлові покажчики повороту й у розділі 19 «Користування зовнішніми освітлювальними приладами» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 p., що відносять світлові показники повороту до попереджувальних сигналів (Розділ 9 Правил).

Диспозиція ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за використання зовнішніх світлових приладів та їх переобладнання з порушенням відповідних стандартів, і не охоплює використання попереджувальних сигналів.

Даний пункт ПДР, за яким позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, не відповідає опису можливого правопорушення, так як в ньому не йде мова про покажчики повороту транспортного засобу, а інформація стосується виключно зовнішніх світлових приладів, які не мають жодного відношення до правопорушення, яке вказано в оскаржуваній постанові.

Аналогічного висновку суд прийшов і у справі №466/6727/25.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов?язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах? одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018р. у справі № 338/1/17 роз`яснив, шо візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, оскільки одержані з дотриманням закону та, як зазначалось вище, містять інформацію про обставини, які мають значення для справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вимог ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Стаття 242КАС України, регламентує,що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Дослідивши надані сторонами докази, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами керування водієм транспортним засобом, технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів правил дорожнього руху і технічної експлуатації, та як наслідок не доведено законність оскарженої постанови, а тому позов слід задовольнити.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача, як з суб`єкта владних повноважень, Департаменту патрульної поліції, слід стягнути на користь позивача, ОСОБА_1 судовий збір, який було сплачено ним при поданні позовної заяви.

Окрім того, позивач подав заяву в порядку ч.7 ст. 139 КАС України, до якої долучено попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат, які ОСОБА_1 поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (а.с.40-41).

Відповідно до ч.1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.5 ст. 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,9,76,77,139,205,229, 241-246, 205, 250, 255, 272, 286, 293, 295 КАС України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора 1 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області, лейтенанта поліції Чіняєва Артура Євгеновича, серії ЕНА №5845559 від 01.10.2025р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторонни по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Повний текст судового рішення складено 19.11.2025 року.

Суддя В. В. Свірідова