Справа № 128/3395/25
Суддя: Лось Л. В.
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/3395/25

Провадження № 2-а/293/11/2025

17 листопада 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про накладення адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до поліцейського БПП УПП у Вінницькій області Мушти Андрія Ігоровича та Управління патрульної поліції в Вінницькій області, за змістом якого просить:

скасувати постанову від 17.08.2025 серії ЕНА №5503331, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за ч.1 ст. 122 КУпАП та стягнути суму сплаченого штрафу у розмірі 340 грн.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10.09.2025 справа передана за підсудністю до Черняхівського районного суду Житомирської області.

09.10.2024 вказана справа надійшла до Черняхівського районного суду Житомирської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2025 справу № 128/3395/25 передано судді Лось Л.В.

Ухвалою від 16.10.2025 суд позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

23.10.2025 на адресу суду від позивача на виконання вимог ухвали суду від 16.10.2025 надійшла уточнююча позовна заява за заявленими вимогами до Департаменту патрульної поліції, відповідно до змісту якої позивач просить:

- скасувати постанову про накладення адміністративного скасування по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5503331 від 17.08.2025, яка винесена поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону БПП з обслуговуванням Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Мушта Андрієм Ігоровичем відносно ОСОБА_1 ;

- справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП закрити.

Ухвалою від 27.10.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Розгляд справи по суті призначив на 17.11.2025.

Одночасно п. 10 цієї ухвали, суд у порядку ст. 80 КАС України,витребував з Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м.Київ, 03048, ) матеріали справи, що були оформленні поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону БПП з обслуговуванням Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Муштою А.І. про адміністративне правопорушення, яким зафіксовані події 17.08.2025 за участі водія ОСОБА_1 при складанні постанови серії ЕНА №5503331 від 17.08.2025 за ч.1 ст. 122 КУпАП.

28.10.2025 відповідач у порядку ст. 162 КАС України подав відзив на позовну заяву з додатками (а.с.53-67).

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідно до постанови серії ЕНА №5503331 від 17.08.2025, його притягнуто до адмінстративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн за те, що 17.08.2025 року о 10:35:25 годині в м. Калинівка дорога АД М-21 281 км., водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом HYUNDAI SONATA номерний знак НОМЕР_1 в населеному пункті позначеному знаком 5.49 м. Калинівка АД М-21281 км рухався зі швидкістю 85 км/год при цьому перевищив встановлені обмеження швидкості руху на 35 км/год. Швидкість вимірювалась приладом Трукам-ТС 001007. Подія фіксувалась на портативні відео реєстратори № 476609, № 476008, чим порушив вимоги п. 12.4. ПДР.

Позивач зазначає, що адміністративне стягнення, якому його піддано на підставі постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5503331 від 17.08.2025 за ч. 1 ст. 122 КУпАП не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Позивач пояснює, що при розгляді справи про притягнення його до адмінстративної відповідальності працівниками поліції допущено ряд порушень, зокрема, при розгляді справи не надано можливості скористатись допомогою адвоката, відхилено клопотання про відкладення розгляду справи з метою його залучення.

Доводить, що підставою для залучення захисника для розгляду справи про адміністративне правопорушення було те, що з пред`явленого працівниками патрульної поліції відеозапису на приладі TruCam, було зафіксовано два автомобілі, один з яких є позивача, що унеможливлювало достовірно правильно встановити, який із автомобілів допустив порушення ПДР, а який ні, тобто наявні об`єктивні сумніви у винуватості позивача, що трактуються на користь останнього.

Вказує, що будь-якої підготовки до розгляду справи не було, не були вирішені клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Відеозапис щодо порушення вимог Правил дорожнього руху України на його вимогу не був досліджений під час розгляду справи.

Також не було надано відповідних документів щодо приладу, яким зафіксовано адміністративне правопорушення, а під час розгляду справи, його не було ознайомлено з доказами вчинення адміністративного правопорушення.

Зазначає, що ставить під сумнів фіксацію швидкості руху автомобіля на прилад TruCAM, оскільки при демонстрації йому відеозапису з TruCAM, було видно значне тремтіння приладу, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля TruCAM з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam, може дати значну похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість, яким він керував.

Звертає увагу на відсутність правових підстав для використання лазерного вимірювача швидкості TruCAM, оскільки автоматичний режим передбачає роботу виключно з триноги або штативу, обирається за допомогою системних опцій і не допускає втручання людини в процес фіксації правопорушень інакше результат виміру швидкості можна поставити під сумнів та те, що вимірювач швидкості руху TruCAM є виключеним з Переліку технічних засобів, що використовуються для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху.

Зауважує про необгрунтоване посилання працівників поліції на лист ДП "Укрметртестстандарт", де зазначено, що вимірювач швидкості TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, оскільки вказаний лист не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

За таких обставин, ОСОБА_1 доводить що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч.1ст.122 КУпАП.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

03.11.2025 від позивача надійшла заява до суду, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності та зазначає, що позов підтримує та просить його задовольнити (а.с. 68).

Відповідач повноважного представника у судове засідання не направив.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позовних вимог.

Заперечуючи проти позову відповідач вказує, що основним доказом на підтвердження факту адміністративного правопорушення вчиненого позивачем, що виразилось у порушенні швидкісного режиму в межах населеного пункту, є відео та фотознімок з лазерного вимірювача швидкості TruCAM TC001007.

Доводить, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки тадозволений для використання на території України, а прилад TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС001007 пройшов періодичну повірку, сертифікат якої був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Вказує, що відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/31907 від 25.09.2024, виданого ДП "Укрметртестстандарт" Мінекономіки України, чинного до 25.09.2025 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС001007 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі 2 км/год.

Зазначає, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Отож, відповідач діяв у межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення ЕНА № 5503331 від 17.08.2025 відповідає вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час розгляду справи, позивача ознайомлено із правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності передбаченими статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України.

Встановивши всі обставини справи та факт вчинення адміністративного правопорушення, поліцейським після розгляду справи було прийнято рішення пропритягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень. Позивачу роз`яснено порядок виконання та оскарження даного рішення.

Окремо стосовно зауважень позивача щодо кількості транспортних засобів які рухались поряд із ним, зазначає, що на відміну від пристроїв фіксації старих зразків які не фіксували в режимі фото-відео та фіксували швидкість найближчого предмету який рухається, прилад TruCAM LTI 20/20 вимірює швидкість об`єкта на який наведено лазерний приціл (на відео позначається курсором).

Тому, доводи та пояснення позивача, з приводу відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та безпідставності винесення оскаржуваної постанови, не знаходять свого об`єктивного підтвердження та зводяться до загальних фраз які викладені в змісті позовної заяви виключно з метою уникнення від адміністративної відповідальності, а відтак просить відмовити у задоволенні позову.

До відзиву відповідач додає відео з лазерного вимірювача швидкості TruCAM, фото з лазерного вимірювача швидкості TruCAM, відеозаписи із портативних відеореєстраторів за №№476609, 476008, експертний висновок трукам, свідоцтво ТС001007, лист ДП "Укрметртестстандарт" та лист Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

17.08.2025 поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Мушта Андрієм Ігоровичем винесена постанова серії ЕНА №550331 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн (а.с.40).

За змістом вказаної постанови 17.08.2025 о 10:35:25 в м. Калинівка дорога АД М-21 281 км, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом "HYUNDAI SONATA", номерний знак НОМЕР_1 , в населеному пункті позначеному знаком 5.49 м. Калинівка АД М-21281 км рухався зі швидкістю 85 км/год при цьому перевищив встановлені обмеження швидкості руху на 35 км/год. Швидкість вимірювалась приладом Трукам-ТС001007. Подія фіксувалась на портативні відео реєстратори № 476609, № 476008, чим порушив вимоги п. 12.4. ПДР.

Крім вказаних даних, постанова також містить реквізити оплати штрафу із зазначенням про відмову в отриманні копії постанови ОСОБА_1 та надіслання копії постанови рекомендованим листом №11054 від 18.08.2025.

Також досліджено відео з лазерного вимірювача швидкості TruCAM, фото з лазерного вимірювача швидкості TruCAM, відеозаписи із портативних відеореєстраторів за №№476609, 476008, зміст експертного висновку від 15.12.2023 за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки, лист ДП "Укрметртестстандарт" та лист Департаменту патрульної поліції, наданих стороною відповідача.

Позивач оскаржувану постанову вважає незаконною та безпідставною, оскільки будь-яких порушень ПДР не вчиняв та вказує про наявність сумнівів щодо коректності результатів вимірювання лазерним вимірювачем швидкості TruCAM, тому за захистом свого порушеного права позивач звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом даного спору є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з п. 19 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до п.1 ч.1ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до статті 52 Закону України "Про дорожній рух", контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.п. 1, 2 ч. 5ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі про порушення Правил дорожнього руху, визначені ч.6 ст. 122 КУпАП.

Вимогами статті 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, наявність яких доводиться шляхом надання належних та допустимих доказів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Згідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана: по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а по-друге, відповідно до ст.252 КУпАП дослідити докази, перелік яких визначений ст. 251 КУпАП, та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тому, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу, відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону України "Про Національну поліцію" надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Як встановлено судом, відповідно до оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням п.12.4 ПДР за перевищення встановленої швидкості руху в межах населеного пункту, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно регулюються Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 .

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України "Про дорожній рух" ).

Пункт 1.10 Правил дорожнього руху визначає значення термінів, зокрема: населений пункт, забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.49 , 5.50 , 5.51 , 5.52 .

Водночас, п. 12.4 Правил дорожнього руху передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У оскаржуваній постанові вказано, що швидкість автомобіля під керуванням позивача вимірювалась приладом TruCam ТС001007.

Згідно із Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193, встановлено порядок проведення повірки засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до пункту 3 розділу IV цього Порядку, оформлення результатів періодичної, позачергової повірок та повірок після ремонту, результати позитивної повірки оформлюються свідоцтвом про повірку.

Цим же Порядком встановлюються параметри допустимої похибки засобів вимірювальної техніки.

Згідно наданого стороною відповідача свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/31907, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 25.09.2024, чинного до 25.09.2025, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС001007 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань швидкості -від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі:+/- 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; +/- 1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год (а.с.64).

За даними копії експертного висновку від 15.12.2023 за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації, встановлено, що в лазерному вимірювачі швидкості LTІ 20/20 TruCam правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AE, визначений п.5.2 ДСТУ ISO/ІЕС 18033-3:2015, із зазначенням поширення дії такого експертного висновку на відповідні зразки LTІ 20/20 TruCam, зокрема, ТС001007 (а.с.62).

Однак ОСОБА_1 висловлює сумніви в коректності результатів вимірювання, а саме перевищення ним швидкості, зважаючи на розташвання приладу TruCam в руках поліцейського.

Так, дослідивши долучений відповідачем до матеріалів справи фото-відео з лазерного вимірювача швидкості TruCAM, відеозаписи із портативних відеореєстраторів за №476609, 476008, суд дійшов висновку, що з вказаних фото- та відео не вбачається факт порушення ОСОБА_1 п.12.4 Правил дорожнього руху, оскільки на них факту порушення не зафіксовано.

З наданого відповідачем фото- і відеозапису за назвою сторони відповідача "вимірювача швидкості TruCAM" вбачається, що вказаний матеріал відеофіксації містить запис руху транспортного"HYUNDAI SONATA" номерний знак НОМЕР_1 .

Відеозаписи з нагрудної камери поліцейського показують розмову водія з інспектором поліції, в ході якої водій заперечує вчинення ним правопорушення та доводить, зважаючи на продемонстрований відеозапис поліцейським з вимірювача швидкості, про відсутність такого порушення, а саме перевищення швидкості руху та просить забезпечити йому можливість отримати правову допомогу шляхом залучення захисника та відкласти розгляд справи.

Натомість працівники поліції не заперечують право водія скористався правовою допомогою, проте вказують на достатність у них доказів у вчиненні ним правопорушення та притягненні до адміністративної відповідальності. Одночасно роз`яснюють, що водій не позбавлений можливості оскаржити постанову про накладення адмістративного стягнення.

Отож, суд критично оцінює надані відповідачем відеозаписи з лазерного вимірювача швидкості TruCAM та із портативних відеореєстраторів за №476609,476008 як джерело доказу інкримінованого ОСОБА_1 постановою серії ЕНА №550331 адміністративного правопорушення, оскільки із вказаних відеозаписів не вбачається, що позивач здійснив перевищення швидкості руху, де, зокрема, були розміщені та діяли обмеження, передбачені дорожніми знаками, такими як 5.49 "населений пункт".

Також судом враховується можливість похибки у вимірюваннях за умови тримання лазерного вимірювача швидкості TruCAM в руці, враховуючи рух приладу, що зафіксовано на відеозапису.

При цьому, суд зазначає, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху.

Законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", а лист ДП "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" від 01.07.2025 року за вих. N 22-38/30 (а. с. 65) про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, на який здійснює посилання відповідач, не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень Правил дорожнього руху.

Відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін "монтувати/розміщувати" не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема, тримати в руках.

Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці (ч.2 ст.40 Закону).

Для цього у Правилах дорожнього руху (на час виникнення спірних відносин) передбачено спеціальний дорожній знак 5.76 "автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху". Позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Таким чином, контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним дорожнім знаком про можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху, оскільки вказане обумовлено ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", згідно якої інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Доказів того, що вимірювання швидкості здійснювалося в зоні дії вказаного дорожнього знаку відповідачем суду не надано.

Окремо суд, зважає і на ту обставину, що вимогу ОСОБА_1 щодо реалізації наданого законом права скористатись правовою допомогою адвоката працівниками поліції було проігноровано, що відповідно порушує його права і відповідно порушує порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 77 ч.1 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, про що в своїй постанові від 25 червня 2020 року зазначає Верховний Суд справа №520/2261/19.

Згідно з ч.6 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд вказує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Як встановлено судом, достатніх доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме, факт вчинення позивачем 17.08.2025 порушення вимог п.12.4. Правил дорожнього руху України, окрім самої спірної постанови, відповідачем не надано, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови серії ЕНА №550331.

Надані відповідачем відеозаписи не доводить факт порушення ОСОБА_1 вказаних в оскаржуваній постанові вимог Правил дорожнього руху. Інших доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, відповідачем суду не надано.

Відповідно до правових позицій Верховного суду від 23.10.2019 по справі №357/10134/17 та від 11.12.2019 по справі №761/41786/16а - відсутність доказів свідчить про недоведеність правопорушення.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення в постанові про накладення адміністративного стягнення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а.

Отже, оскаржувана постанова ґрунтується виключно на даних, дійсність яких заперечується позивачем. Інших доказів, які б відповідно до ст. 251 КУпАП свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, в процесі провадження адміністративної справи не здобуто.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Вимогами статті ч. 3 ст. 286 КАС України визначено: За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а також не надав інших доказів на спростування обставин, викладених у адміністративному позові на виконання вимог ч.2 ст.77 КАС України, тобто відсутні докази на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови, та які б підтверджували наявність складу правопорушення, суд дійшов висновку про те, що постанова серії ЕНА №550331 від 17.08.2025у справі про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам КУпАП та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.139 КАС України, зважаючи на задоволення позову, судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 122, 245, 247, 251, 283, КУпАП, ст. ст. 243-244, 246, 250, 268, 272, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Постанову про накладення адміністративного скасування по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5503331 від 17.08.2025, винесеної поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону БПП з обслуговуванням Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Мушта Андрієм Ігоровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень, - скасувати.

3. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрити на підставі п 1 ч. 1ст. 247 КУпАП України.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції(місцезнаходження: вул. Федора Ернста 3, м. Київ, 03048, ЄДРАПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Департамент патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м.Київ, 03048, )

Повний текст судового рішення складений 19.11.2025

Суддя Людмила ЛОСЬ