Справа № 462/8901/25
Суддя: Мруць І. С.
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/8901/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мруць І.С.,

за участю секретаря судового засідання Булавки Х.Н.,

справа №462/8901/25

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

представник позивача Хомяк О.М. 11.11.2025 року звернувся до суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якій просить скасувати постанову №1935 у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що відповідач використав факт перебування позивача у ІНФОРМАЦІЯ_3 02.09.2025 року під час подання заяви щодо надання відстрочки у зв`язку із вихованням дитини з інвалідністю та оформив оскаржувану постанову із якою позивач не погоджується. Зазначив, що ОСОБА_1 не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, посинаючи від дня запровадження воєнного стану (24.02.2022 року) по даний час, зважаючи, що інвалідність дитині встановлено до 12.03.2031 року, тобто до моменту повноліття. У зв`язку із цією обставиною, а також тим, що позивач не приймався на військову службу за контрактом або не користувався правом на відстрочку за станом здоров`я та не визнавався обмежено придатним до військової служби у цей період, вважає, що у відповідача не було підстав направляти позивача для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією ТЦК та СП та притягувати його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП.

Позивач зазначає, що відповідач не повідомляв його про час та місце розгляду справи, розгляд справи не проводився у його присутності, про наявність виконавчого провадження, за яким з нього підлягає стягненню 34000 грн., він дізнався 31.10.2025 року з інформації застосунку Дія.

12.11.2025 року ухвалою судді матеріали позовної заяви ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання позивач не з`явився, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, належним чином був повідомлений про місце, час та дату цього засідання. Відповідач відзиву на позов, пояснень, заяви клопотань, зокрема, клопотання про продовження строку на подання відзиву не подав, хоча представник позивача 10.11.2025 року скерував на адресу відповідача копію позовної заяви з додатками, 13.11.2025 року копію ухвали суду про відкриття провадження у справі доставлено до електронного кабінету відповідача (а.с.29-31,37).

За наведених обставин, їх неприбуття у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

При цьому суд враховує, ч. 1 ст.286 КАС України, відповідно до якої адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищевикладене, строки розгляду даної справи, діючи згідно з вимогами ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з`явились, на підставі наявних в справі доказів.

На підставі ч. 9 ст.205 цього Кодексу справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами згідно з ч.4 ст.229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою № 1935 від 02.09.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та зазначено, що останній 26.08.2025 року доставлений у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Проте, як з`ясувалося, військовозобов`язаний ОСОБА_1 25.11.1998 року при проходженні ВЛК був визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Проте останній не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби до 05.06.2025 року. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. (а.с.21,22).

Згідно витягу-інформації про виконавче провадження, отриманого 03.11.2025 року, копії постанови від 30.10.2025 року, ВП №79477799 відкрито на підставі постанови від 02.09.2025 №1935 щодо боржника ОСОБА_1 про стягнення штрафу (а.с.15-20).

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_1 , суд враховує викладенні позивачем пояснення в позовній заяві, постанову у справі про адміністративне правопорушення, докази, подані позивачем на обгрунтування своїх вимог.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У поданому позові позивач вину у вчиненні правопорушення заперечив та зазначив, що він є батьком дитини з інвалідністю. Посилається на п.5 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якого не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років. Відтак, вважає, що він не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, починаючи від дня запровадження воєнного стану по даний час, зважаючи, що інвалідність дитині встановлено до 12.03.2031 року, тобто до моменту повноліття.

На підтвердження своїх доводів позивач подав суду копію Актового запису про народження, сформований на запит у системі Дія, відповідно до якого батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , копію медичного висновку №18 від 19.06.2014 року, відповідно до якого такий дійсний до 12.03.2031 року, копію посвідчення серія НОМЕР_1 від 23.01.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 є законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю ОСОБА_2 , 2013 року народження, копію відомості про призначення державної соціальної допомоги з 01.08.2018 року до 11.03.2031 року (а.с.11-14, 24, 25).

Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч ст. 77 КАС України відповідачем не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність події та складу правопорушення та спростовують доводи позивача.

19.05.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09.05.2024 р. № 3696-ІХ, яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною третьою, а саме щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Диспозиція даної частини статті, як бланкетної норми, не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки. Серед ознак суті адміністративного правопорушення за ч. З ст. 210-1 КУпАП обов`язково повинні бути посилання на конкретний нормативно- правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотримано особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.

В оскаржуваній постанові начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 посилається на

-ч.1 ст.10 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до якої Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

-ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якої громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону;

-п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», відповідно до якої громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Водночас, суд зауважує наступне.

Відповідно до абз.3 п.63 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМ України №560 від 16.05.2024 року, військовозобов`язані, у яких строк дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не завершився, на медичний огляд не направляються, крім випадків, коли військовозобов`язані приймаються на військову службу за контрактом, або були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), або самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.

До позовної заяви ОСОБА_1 долучив витяг із додатку Резерв+, відповідно до якого датою уточнення даних є 20.05.2024 року, та на якому містяться відмітки «На обліку» та «Дані уточнено вчасно», а також інформація про відстрочку до 19.04.2026 року та тип відстрочки п.5 ч.1 ст. 23 (а.с.10).

Відповідач не подав суду жодних доказів, які б підтверджували факт ухвалення щодо ОСОБА_1 рішень про проходження медичного огляду, як це передбачено ч.1 ст.10 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не спростував доводів позивача про наявність у нього відстрочки, а також про можливість отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, що, відповідно до примітки до ст.210 КУпАП, унеможливлює застосування положень цієї статті.

У силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такий висновок зроблено також у постанові КАС ВС від 08.07.2020 №463/1352/16-а (К/9901/21241/18).

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Тому, з огляду на вищевказане, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин у справі та досліджених доказів, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення - не доведена.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

Керуючись ст.ст.9,77,241,244,246,268,271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволити.

Постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 №1935 від 02 вересня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржене, згідно з ч.4 ст.286 КАС України, протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно з ст.272 КАС України, після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження - АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Судове рішення складено 21 листопада 2025 року.

Суддя: І.С. Мруць