Справа № 458/1161/25
Суддя: Кшик О. І.
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2025 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кшик О.І.

секретаря судового засідання Сисан С.І.

Справа № 458/1161/25

2-а/458/30/2025

позивач ОСОБА_1

представник позивача Миньо М.М.

відповідач 1.Відділення поліції №2 Самбірського

районного відділу поліції Головного управління

Національної поліції у Львівській області,

відповідач 2. Головне управління Національної поліції

у Львівській області,

представник відповідача 2 інспектор ВП №2 Самбірського РВП ГУНП

у Львівській області

старший лейтенант поліції Бринь М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 29.10.2025 серії ЕНА № 6040040.

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що інспектором ВнП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області Бринем М.О. 29.10.2025 щодо нього було винесено оскаржувану постанову, якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП за порушення вимог дорожнього знаку 3.34 та п. 2.4 а) Правил дорожнього руху.

Позивач вважає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності інспектором патрульної поліції, оскільки Правил дорожнього руху, а саме вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» він не порушував, оскільки припаркував свій автомобіль у населеному пункті відповідно до п. 15.3 ПДР - у населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом. За відсутності порушення не був зобов`язаний пред`являти поліцейському для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 Правил дорожнього руху: Оскаржуваною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Водночас, у постанові зазначено, що він також порушив п. 2.1 ПДР, а саме вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», однак кваліфікація таких дій за ч. 1 ст. 122. КУпАП в постанові відсутня, як і не зазначено про застосування ст. 36 КУпАП, що є порушенням вимог матеріального та процесуального права. За таких обставин оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283, 284 КУпАП та підлягає скасуванню.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 04.11.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, які він усунув 04.11.2025.

Суд своєю ухвалою від 05.11.2025 відкрив провадження в справі та призначив судове засідання.

13.11.2025 представник відповідача подав до суду відеозаписи з нагрудної камери поліцейського та вуличної камери відеонагляду, що стосуються вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень.

21.11.2025 представник відповідача через канцелярію суду подав письмові пояснення.

21.11.2025 позивач через канцелярію суду подав додаткові письмові пояснення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник Миньо М.М. підтримали позов з підставі і доводів, які в ньому викладені. Позивач зазначив, що не порушував вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», оскільки припаркував свій автомобіль у населеному пункті відповідно до п. 15.3 ПДР, а саме на лівому боці дороги, яка не розділена розміткою 1.1, тобто суцільною смугою руху. При цьому, на лівому боці ділянки цієї дороги відсутній дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено», який був би встановлений лицевою стороною до учасників руху, які рухаються в напрямку по вул. Майдан Шевченка з боку площі Ринок в м. Турка. Поліцейський цього не врахував та вимагав пред`явити для перевірки документи. Вважає, що за відсутності порушень ПДР в нього не виникло обов`язку пред`явити документи поліцейському.

Представник позивача адвокат Миньо М.М. підтримав пояснення позивача, додатково зазначив, що при винесенні оскаржуваної постанови порушено вимоги матеріального та процесуального права, оскільки поліцейський виклав суть двох різних правопорушень (ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, однак кваліфікував такі лише за ч.1 ст. 126 КУпАП, при цьому не вказав про застосування ст. 36 КУпАП при визначення виду та розміру адміністративного стягнення.

У судове засідання 25.11.2025 позивач та його представник не прибули, подали заяву про розгляд справи без їх участі, просили позов задоволити.

У судовому засіданні представник відповідача Бринь М.О. заперечив проти позову. Пояснив, що винесена ним відносно ОСОБА_1 оскаржувана постанова за ч. 1 ст. 126 КУпАП є законною. Водій ОСОБА_1 , як видно з відеозапису з вуличної камери відеонагляду та нагрудної камери поліцейського, рухаючись транспортним засобом у м. Турка, майдан Шевченка, проїхав по правій стороні дорожній знак 3.34 "Зупинку заборонено", пізніше зупинився за цим знаком на стороні дороги, на якій він встановлений. Тобто його в його діях є порушення вимог п. 3.34 ПДР. У зв`язку із цим порушенням, поліцейський пред`явив водію ОСОБА_1 вимогу надати документи, зазначені в п. 2.1 Правил дорожнього руху: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, однак ОСОБА_1 відмовився виконувати вимогу поліцейського. У зв`язку з цим була винесена оскаржувана постанова за вчинення двох адміністративних правопорушень, а саме, за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП було застосовано стягнення в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відсутність в оскаржуваній постанові відомостей про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, застосування ст. 36 КУпАП пояснив обмеженнями функціоналу службового планшета, на якому технічно не можна ввести дві статті КУпАП, зокрема, вказати ст. 36 КУпАП. Тому він виніс постанову лише за ч. 1 ст. 126 КУпАП, хоча фактично притягнув особу до відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосував ст. 36 КУпАП при визначенні виду та розміру адміністративного стягнення.

Обставини, які встановив суд та зміст спірних правовідносин.

Як видно з оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 29.10.2025 серії ЕНА № 6040040, винесеною інспектором ВнП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області Бринем М.О., водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно з цією постановою, 29.10.2025 о 11:33 год. в м. Турка по вул. Майдан Шевченка, 3А, порушив вимогу дорожнього знаку 3.34 Зупинку заборонено та не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4 а) ПДР - керування ТЗ особою, не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на ТЗ, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вважаючи постанову поліцейського про притягнення до адміністративної відповідальності незаконною, позивач просить її скасувати та закрити провадження у справі.

Норми права, які застосував суд вирішуючи спір, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з розділом 33 Правил дорожнього руху, в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Дія знаку 3.34. поширюється на той бік дороги, на якому він встановлений.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до п. 15.3 ПДР у населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами п. 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Мотиви суду.

У ході розгляду справи суд встановив, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29.10.2025 серії ЕНА № 6040040, винесеною інспектором ВнП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області Бринь М.О., водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за порушення вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та п. 2.4 а) Правил дорожнього руху не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, та застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Як з`ясував суд у ході судового розгляду справи, зокрема з пояснень поліцейського ОСОБА_2 , при винесенні оскаржуваної постанови інспектор поліції керувався тим, що позивач ОСОБА_1 проїхав транспортним засобом по ділянці дороги, де по правій стороні встановлений дорожній знак 3.34 "Зупинку заборонено". У подальшому, розвернувши автомобіль, водій здійснив зупинку транспортного засобу на лівій частині дороги, на якій вказаний знак встановлено, хоча й не лицевою стороною. Інспектор поліції вважав, що в діях водія ОСОБА_1 є порушення вимог дорожнього знаку 3.34. У зв`язку з цим, поліцейський вказав водію ОСОБА_1 на порушення правил дорожнього руху та висловив вимогу надати документи, зазначені в п. 2.1 Правил дорожнього руху.

З урахуванням наданих пояснень учасниками справи, які перевірені зібраними доказами, зокрема дослідженим у ході розгляду справи відеозаписом з місця події, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не порушував вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Так, суд встановив, і що не заперечили учасники справи, що дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» встановлений на майдані Шевченка в м. Турка Самбірського району Львівської області в напрямку руху транспортних засобів по правій стороні дороги.

Водночас, позивач припаркував свій автомобіль на лівому боці дороги, яка не розділена розміткою 1.1, тобто суцільною смугою руху і при цьому, на лівому боці цієї ділянки дороги відсутній дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено», який був би встановлений лицевою стороною до учасників руху, які рухаються з боку площі Ринок у напрямку по вул. Майдан Шевченка в м. Турка.

Відтак, позивач діяв відповідно до п. 15.3 ПДР та відповідно не порушив вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Окрім цього, у ході судового розгляду з пояснень інспектора поліції ОСОБА_2 суд з`ясував, що оскаржувана постанова винесена ним щодо ОСОБА_1 за вчинення двох адміністративних правопорушень, а саме за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП ним було застосовано стягнення в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 5 Розділу ІV І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція) постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до п. 3 Розділу V Інструкції при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо (стаття 36 КУпАП). У цьому випадку поліцейський накладає стягнення тільки за ті адміністративні правопорушення, які він має право розглядати. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Суд встановив, що в порушення вказаних вище вимог закону оскаржувана постанова не містить правової кваліфікації дій водія ОСОБА_1 за порушення вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», тобто зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, в даному випадку ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Також відсутні відомості про застосування стягнення у виді штрафу на підставі ст. 36 КУпАП, яка визначає правила накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень.

Вказані недоліки є істотним порушенням процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Пояснення представника відповідача Бринь М.О. про неможливість через обмежений функціонал службового планшета, на якому складалась постанова, технічно ввести відомості про кваліфікацію дій позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП, відомості про застосування ст. 36 КУпАП суд відхиляє як безпідставні та неспроможні, оскільки п. 5 оскаржуваної постанови заповнюється безпосередньо уповноваженою особою, яка складає постанову, і що не заперечив представник відповідача, а отже наявні технічні можливості ввести всі необхідні відомості, у даному випадку, щодо кваліфікації дій особи та застосування ст. 36 КУпАП.

Згідно з роз`ясненнями наданими у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд також зазначає, що суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

А згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідач не спростував доводів, які викладені в позовній заяві, не представив суду достатніх, допустимих та належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, що б давало підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення оскаржуваної постанови.

Суд зазначає, що застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідає принципу верховенства права, а прийняття рішень про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинно ґрунтуватись на повному, всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи та оцінці здобутих доказів.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з положеннями ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не представив суду достатніх, допустимих та належних доказів на підтвердження винуватості позивача у вчиненні адміністративних правопорушень, що є необхідним для прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відтак, суд встановив, що в діях позивача відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та в сукупності з указаними вище істотними порушеннями процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності оскаржувана постанова є незаконною і на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України підлягає скасуванню з закриттям провадження в справі.

Отже позов підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати у цій справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позову до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, тому судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 605,60 грн підлягають до стягнення з відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області, яке є юридичною особою, за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. 9, 77, 134, 139, 241, 246, 262, 286 КАС України,

вирішив:

Задоволити позов ОСОБА_1 до Відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 29.10.2025 серії ЕНА № 6040040 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а провадження в справі закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79000, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Турківський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідачі:

Відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (82500, м. Турка, вул. В.Стуса, 14, Самбірський район, Львівська область);

Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, ).

Рішення суду складено та підписано 21.11.2025.

Суддя О.І. Кшик