Справа № 260/5976/25
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2025 рокум. Ужгород№ 260/5976/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Пересоляк Олександр Іванович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_4 , до військової частини НОМЕР_2 , яким просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 у частині не направлення рапорту ОСОБА_1 від 03.01.2025р. щодо звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 статті Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з додатками до нього до Військової частини НОМЕР_2 .

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_4 направити рапорт ОСОБА_1 від 03.01.2025р. щодо звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 статті Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з додатками до нього до Військової частини НОМЕР_2 .

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути з врахуванням висновків суду рапорт ОСОБА_1 від 03.01.2025р. щодо звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 статті Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з додатками до нього.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 (далі - позивач) проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_4 . 03.01.2025 р. Позивач через ІНФОРМАЦІЯ_1 подав рапорт до військової частини НОМЕР_4 . У вказаному рапорті Позивач зазначає, що його рідний брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пропав безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, а тому на підставі абзацу 16 пункту 3 частини 12 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». позивач просить звільнити його з військової служби, документи для взяття на військовий облік просить направити до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 07.01.2025 року на адресу позивача надійшла відповідь відповідача 2 від 05.01.2024 р. № 78, у якій відповідач 2 підтверджує, що 04 січня 2025 року отримав рапорт позивача з доданими до нього документами та разом з тим зазначає, що позивача направлено на стаціонарне лікування згідно направлення № 1336 від 02.04.2024 до військової частини НОМЕР_5 , однак на лікування позивач не з`явився та станом на 05 січня 2025 року для продовження проходження служби у розташування військової частини НОМЕР_4 не повернувся. У вказаному листі-відповіді Відповідач 2 також стверджує, що за весь період відсутності Позивача у місці розташування підрозділу військової частини НОМЕР_4 . Позивачем не надано жодних лікарняних довідок, виписок, заключень чи будь-яких інших документів, що підтверджували б вагомість причин його відсутності за місцем проходження служби. Зі слів відповідача 2 , проведено службове розслідування, матеріали якого направлені у відповідні правоохоронні органи для прийняття процесуального рішення. Разом з цим. відповідач 2 зазначає: «Враховуючи вищенаведене, розглянути Ваш рапорт і реалізувати Ваше право на звільнення - неможливо. Для реалізації даного права, рекомендуємо прибути в розташування військової частини та в порядку підпорядкування безпосередньому командиру подати рапорт із належним чином звіреними копіями документів, що підтверджують наявність підстави на таке звільнення». Вказану відмову позивач вважає незаконною, а тому звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

04 серпня 2025 року на виконання вимог ухвали суду від 29.07.2025 представник позивача подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин пропуску строку звернення до суду із даною позовною заявою. Представник позивача зазначає, що лист військової частини НОМЕР_4 від 05.01.2024 року №78, не містить відмови в задоволенні рапорту позивача про звільнення. У вказаному листі військова частина НОМЕР_4 повідомляє про неможливість розглянути рапорт позивача і реалізувати його право на звільнення, що з вище згаданих підстав не є відмовою у задоволенні рапорту в розумінні Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого Наказом МОУ від 06 серпня 2024 року №531. Разом з тим зазначив, що порушення відповідача, яке виражається у вигляді бездіяльності, а саме: не розгляд рапорту позивача - триває по сьогоднішній день. Станом на дату подання позовної заяви рапорт позивача не розглянутий належним чином.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на підставі наявних у ній матеріалів.

29.08.2025 представником відповідача військової частини НОМЕР_2 подано відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, представник зазначив, що 09.02.2023 позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 05.06.2024 №160 позивача, який був відсутнім за місцем військової служби більше 10 днів у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 . Враховуючи викладене, з 06.04.2024 до часу подання рапорту від 04.01.2025 позивач, який самовільно залишив військову частину, не повертався до військової частини НОМЕР_4 , що не оспорюється сторонами даної справи. Зазначив, що спірний рапорт не надходив на адресу військової частини НОМЕР_2 та відповідачам не було відомо про існування такого рапорта.

29.08.2025 представником відповідача військової частини НОМЕР_2 подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. У вказаному клопотанні представник зазначив, що з 07.01.2025 до 04.07.2025, тобто більше 6 місяців ОСОБА_1 без поважних причин проігноровано можливість звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

08.09.2025 представником позивача подано додаткові пояснення, у яких останній просив залишити відзив без розгляду у зв`язку із пропуском п`ятнадцятиденного строку, наданого судом.

09.09.2025 представником позивача подано заперечення щодо клопотання про залишення заяви без розгляду, у якому просив відмовити у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_2 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 у задоволенні клопотання відповідача військової частини НОМЕР_2 про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

13.11.2025 Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду замінено відповідача у справі військову частину НОМЕР_4 на його правонаступника військову частину НОМЕР_2 .

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем та 03.01.2025 звернувся через ІНФОРМАЦІЯ_1 до військової частини НОМЕР_4 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_2 , із рапортом про звільнення з військової служби згідно абзацу 16 п. 3 частини 12, п.п «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

До вказаного рапорту позивач додав:

1. Копію паспорта громадянина України серія НОМЕР_6 ;

2. Копію картки платника податків;

3. Копію військового квитка НОМЕР_7 ;

4. Копію свідоцтва про народження серія НОМЕР_8 ;

5. Копію свідоцтва про народження брата серія НОМЕР_9 ;

6. Копію паспорта громадянина України мами серія НОМЕР_10 ;

7. Копію свідоцтва про смерть батька серія НОМЕР_11 ;

8. Копія сповіщення сім`ї (близьких родичів) від 04.07.2024 №3778.

9. Копія витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 17.10.2024 наданого за запитом ОСОБА_3 б/н від 14.10.2024;

10. Копію витягу із акту службового розслідування від 05.07.2024 року.

Зі змісту листа №78 від 05.01.2024 військової частини НОМЕР_4 вбачається, що позивача повідомлено, що 04 січня 2025 року до військової частини НОМЕР_4 надійшов його рапорт з доданими до нього документами. Також позивача за вказаним листом повідомлено, що розглянути його рапорт і реалізувати право на звільнення неможливо. Зазначено, що ОСОБА_1 направлявся на стаціонарне лікування згідно направлення №1336 від 02.04.2024 до військової частини НОМЕР_5 , однак до лікувального закладу він не з`явився. Повідомлено, що позивач станом на 05.01.2025 не повернувся для проходження служби. Роз`яснено, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

Суд констатує, що відповідачем доказів внесення відомостей до ЄРДР за ознаками вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, станом на момент розгляду справи по суті, не надано.

Отримавши відповідь від відповідача НОМЕР_4 , яка, на думку представника позивача, вказує на протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_4 та порушують його права щодо розгляду поданого рапорту про звільнення з лав ЗСУ, останній 17.03.2025 року звернувся із заявою №08-11/23-2 через Міністерство Оборони України, скерувавши відповідачеві медичні документи і обґрунтуванням поважності причин відсутності позивача в місцезнаходженні військової частини НОМЕР_4 та проханням розглянути його рапорт на звільнення з військової служби. Однак, жодної відповіді стосовно поданої представником позивача заяви надано не було, жодних заходів щодо розгляду рапорту позивача вжито не було.

Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232).

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, було введено воєнний стан. Строк дії Указу та, відповідно, воєнного стану в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України. На момент розгляду даної адміністративної справи воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

З огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.

Відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на момент подання рапорту про звільнення) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до положень абзацу 16 п. 3 частини 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п. 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з п. 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п. 225 цього Положення. Так, пп. 2 п. 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Стосовно порядку звільнення, п. 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (п. 241 Положення №1153/2008).

Згідно з п. 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п. 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Отже, звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин. За наслідками розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Як вже встановлено судом, позивач звернувся до військової частини НОМЕР_4 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі п.п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вищевказаний рапорт позивача був отриманий військовою частиною, що підтверджується листом №78 від 05.01.2024 військової частини НОМЕР_4 .

Як вже зазначалося судом, відповідно пп. 2 п. 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Враховуючи вищенаведені норми, суд зазначає, що повідомлення про неможливість розгляду рапорта позивача не може вважатися належним аргументом щодо не розгляду рапорта про звільнення з військової служби по суті.

Інших доказів розгляду рапорту позивача суду не надано.

Таким чином, відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби, та відповідного рішення за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби відповідачем не було прийнято.

Відтак, оскільки матеріалами справи не підтверджено прийняття відповідачем рішення за наслідками розгляду поданого позивачем рапорту про звільнення, тоді як вирішення цього питання є дискреційними повноваженнями уповноваженої особи військової частини, де проходить службу військовослужбовець, суд доходить висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду рапорту позивача, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивача по суті та прийняти відповідне рішення.

Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 31 березня 2025 року за №3473, Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України №Д-321/12/дск від 28 січня 2025 року, №Д-321/29/дск від 04 березня 2025 року «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році» та командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » №Д-4/дск від 28 січня 2025 року, №Д-13/дск від 05 березня 2025 року «Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » у 2025 році» щодо переформування військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_12 , НОМЕР_4 , НОМЕР_13 у військову частину НОМЕР_2 , наказано вважати таким, що заходи переформування військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_12 , НОМЕР_4 , НОМЕР_13 у військову частину НОМЕР_2 зі штатом №58/011-01 завершені.

Таким чином, усі права та обов`язки внаслідок проведеного переформування перейшли від військової частини НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_14 ).

Враховуючи вищенаведене, зобов`язання направлення рапорту позивача військовою чистиною НОМЕР_4 до військової частини НОМЕР_2 не буде належним та ефективним захистом порушених прав позивача, оскільки військова частина НОМЕР_4 припинила своє існування як окрема військова частина та була переформована у військову частину НОМЕР_2 , а відтак рапорт із доданими до нього документами вже має знаходитися у розпорядженні відповідача військової частини НОМЕР_15 .

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 03.01.2025 щодо звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 статті Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з додатками до нього.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич