Справа № 120/17573/24
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 листопада 2025 р. Справа № 120/17573/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Вінницької митниці, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення щодо відмови в митному оформленні, шляхом надання картки відмови від 16.07.2024 № UA401020/2024/000909;

- визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості від 16.07.2024 № UA401000/2024/000215/2;

- визнати протиправним і скасувати рішення відмови в митному оформленні, шляхом надання картки відмови від 13.08.2024 № UA401020/2024/001051;

- визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості від 13.08.2024 № UA401000/2024/000235/2;

- визнати протиправним і скасувати рішення щодо відмови в митному оформленні, шляхом надання картки відмови від 17.09.2024 № UA401020/2024/001173;

- визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості від 17.09.2024 № UA401000/2024/000274/2.

Ухвалою від 07.01.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 23.01.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також даною ухвалою встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Зокрема зазначає, що під час винесення рішень про коригування митної вартості у митниці були усі законні підстави для виникнення обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Отже, на думку відповідача, Вінницька митниця діяла правомірно, прийнявши оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, а також оформивши картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Окрім того, відповідач вважає, що розмір визначених позивачем витрат на правничу допомогу у сумі 20000 грн є необґрунтованим, явно завищеним та таким, що абсолютно не відповідає складності вказаної справи.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідач подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_1 придбано за межами митної території України транспортні засоби, які 15.07.2024, 12.08.2024 та 16.09.2024 було ввезено на територію України.

З метою митного оформлення транспортного засобу 15 липня 2024 року позивачем до митного оформлення подано електронну митну декларацію № 24UA72U6 (далі ЕМД 572).

Зазначений в декларації транспортний засіб Renault Premium VIN НОМЕР_1 заявлено за основним методом визначення митної вартості за вартістю 1000,00 євро та враховуючи витрати на перевезення вказаного товару в розмірі 300,00 євро. Загальна вартість транспортного засобу становила 1300 євро.

Для підтвердження заявленої митної вартості митному органу, разом з ЕМД 572 надано наступні документи:

- 0862 Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) 2012CF49473 від 15.05.2012;

- 2800 Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 15.05.2012;

- 0380 Рахунок-проформа (інвойс) № 24BLV0000072 від 08.04.2024;

- 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 15.07.2024;

- 3015 Висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями 39/07-01 від 15.07.2024;

- 4207 Договір про надання послуг митного брокера № 993-1 від 12.10.2023;

- 9000 Інші некласифіковані документи (фото) від 15.07.2024;

- 9610 Копія митної декларації країни відправлення № 24LTLGB0 від 10.07.2024.

Своєю чергою, відповідач направив електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів. У відповідь на вказане повідомлення позивачем було підготовлено та направлено лист №150724/1 від 15.01.2024 із долученням додаткових документів, а саме: страхового полісу LT/AEE 1325512 від 10.07.2024 та договір купівлі-продажу 2024-41 від 08.04.2024.

Також, відповідачем направлено наступне повідомлення, на яке позивачем було пред`явлено транспортний засіб для огляду. В подальшому відповідач направив наступне електронне повідомлення щодо витребування додаткових документів. Однак декларант повідомив, що митному органу надані усі наявні на цей час документи та будь-які додаткові документи для розмитнення товару не можуть бути надані.

За результатом опрацювання митної декларації та поданих документів Вінницькою митницею відносно ЕМД № 24UA72U6 прийнято рішення від 16.07.2024 № UA401000/2024/000215/2 про коригування митної вартості товарів та винесено картку відмову у митному оформленні товарів у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/000909.

Причиною для відмови слугувало те, що в наданому інвойсі від 08.04.2024 № 24BLV0000072 відсутні комерційні умови поставки, що унеможливлює перевірку включення всіх складових митної вартості згідно п. 10 ст. 58 МКУ.

Також, в процесі митного оформлення було встановлено, що транспортний засіб переміщувався своїм ходом як товар, тобто технічно справний. Згідно модуля «Перегляд пропуску через митний кордон» АСМО Інспектор встановлено, що перевізником дійсно виступав водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 . У зв`язку із спрацюванням профілів ризику 106 та 117 щодо можливого заниження митної вартості транспортного засобу та у відповідності до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби від 01.07.2021 №476, проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з тієї ж країни (регіону) і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, було встановлено, що задекларований заявлений рівень митної вартості не відповідає наявній в митного органу ціновій інформації.

В той же час на відкритих інтернет-ресурсах (Autoline.ua, Mobile.de), які спеціалізуються з продажу транспортних засобів на території Європейського Союзу, наявні пропозиції продажу максимально схожих транспортних засобів за значно вищою вартістю, ніж заявлена декларантом від 16000 Євро.

В той же час на вебсторінці фірми UAB Vitlaima https://autoline.info/dealerspages/vitlaima/?cat_id=42&scurr=EUR&mark_id=2729 з продажу тягачів Renault Premium наявні пропозиції продажу трьох максимально схожих тягачів:

1) Renault Premium 430 DXI, 09/2011, 700000km, Autoline ID ZX28383 12900 EUR netto;

2) Renault Premium 380 DXI, 10/2011, 973000km, Autoline ID GW31338 11900 EUR netto;

3) Renault Premium 430 DXI, 01/12/2013, 657000km, Autoline ID FD40239 11900 EUR netto.

З огляду на вищевикладене, існує обґрунтований сумнів достовірності задекларованої митної вартості. У зв`язку з цим, є підстави вважати, що інвойс, який подавався до митного оформлення не містить достовірної інформації щодо «дійсної вартості» транспортного засобу відповідно до статті VII ГАТТ.

Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не містять всіх конкретних числових значень щодо ціни, яка була сплачена, відповідно до пп. 2, 3 статті 58 МКУ застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. Митна вартість визначена за резервним методом згідно ст. 64 МКУ.

Джерелом числового значення митної вартості є МД від 09.07.2024 № UA204140/2024/006410, за якою оформлено товар «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів по дорогах загального призначення марки RENAULT, модель PREMIUM, ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_4 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 10837 см3, колісна формула 4х2, бувший у використанні, к-ть місць для сидіння - 2, номер двигуна - НЕМА ДАНИХ, категорія транспортного засобу - N3, календарний рік виготовлення - 2012, модельний рік виготовлення - 2012» та складає 9300 Євро.

Отримавши картку відмови та рішення про коригування митної вартості, позивачем 16.07.2025 з метою випуску товару у вільних обіг подано нову митну декларацію, яку було прийнято в роботу митним постом Вінницької митниці та присвоєно номер 24UA40U6. Вказана митна декларація подана з урахуванням визначеної митним органом вартості та сплачено відповідні митні платежі.

Також, з метою митного оформлення транспортного засобу позивачем 12.08.2024 до митного оформлення подано електронну митну декларацію № 24UA93U6 (далі ЕМД 893).

Зазначений в декларації транспортний засіб Renault Premium VIN НОМЕР_5 заявлено за основним методом визначення митної вартості за вартістю 2500,00 євро, витрати на перевезення вказаного товару в розмірі 250,00 євро та витрати на послуги страхування за кордоном у розмірі 56,05 євро. Загальна вартість транспортного засобу становила 2806,05 євро.

Для підтвердження заявленої митної вартості митному органу, разом з ЕМД 893 надано наступні документи:

- 0380 Рахунок-проформа (інвойс) № 24BLV0000075 від 08.04.2024;

- 0862 Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) 2014АА51651 від 03.01.2014;

- 2800 Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу 2014АА51651 від 03.01.2014;

- 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 12.08.2024;

- 3015 Висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями 22/08 від 08.08.2024;

- 3530 Страховий поліс LT/AEE 1476038 від 01.08.2024;

- 4000 Некласифікований зовнішньоекономічний договір (контракт) 2024-044 від 08.04.2024;

- 4207 Договір про надання послуг митного брокера № 993-1 від 12.10.2023;

- 9000 Інші некласифіковані документи (фото) від 12.08.2024;

- 9610 Копія митної декларації країни відправлення № 24LTLGB9 від 01.08.2024.

Своєю чергою, відповідач направив електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів. Однак декларант повідомив, що митному органу надані усі наявні на цей час документи та будь-які додаткові документи для розмитнення товару не можуть бути надані.

За результатом опрацювання митної декларації та поданих документів Вінницькою митницею відносно ЕМД № 24UA93U6 прийнято рішення від 13.08.2024 № UA401000/2024/000235/2 про коригування митної вартості товарів та винесено картку відмову у митному оформленні товарів у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/001051.

Причиною для відмови слугувало те, що під час контролю за правильністю визначення митної вартості та вивчення документів, які підтверджують митну вартість відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ, виявлено розбіжність з документами, які подано до митного оформлення та зазначено у гр. 44.

У наданому інвойсі від 08.04.2024 № 24BLV0000075 відсутні комерційні умови поставки, що унеможливлює перевірку включення всіх складових митної вартості згідно п. 10 ст. 58 МКУ.

У наданій копії митної декларації країни відправлення від 01.08.2024 № 24LTLGB9 зазначені умови поставки EXW- LT TAURAGE, тобто не включено витрату (складову митної вартості) згідно ч. 6) п. 10 ст. 58 МКУ, а саме обробку оцінюваного товару, пов`язану з його транспортуванням до місця ввезення на митну територію України (оформлення експортної декларації).

Також, в процесі митного оформлення було встановлено, що транспортний засіб переміщувався своїм ходом як товар, тобто технічно справний. Згідно модуля «Перегляд пропуску через митний кордон» АСМО Інспектор встановлено, що перевізником дійсно виступав водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 . У зв`язку із спрацюванням профілів ризику 106-2 та 117-2 щодо можливого заниження митної вартості транспортного засобу та у відповідності до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби від 01.07.2021 №476, проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з тієї ж країни (регіону) і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, було встановлено, що задекларований заявлений рівень митної вартості не відповідає наявній в митного органу ціновій інформації.

У той же час на відкритих інтернет-ресурсах (Autoline.ua, Mobile.de), які спеціалізуються з продажу транспортних засобів на території Європейського Союзу, наявні пропозиції продажу максимально схожих транспортних засобів за значно вищою вартістю, ніж заявлена декларантом від 16000 Євро.

В той же час на веб-сторінці фірми-продавця UAB Vitlaima https://autoline.info/dealers-pages/vitlaima/?cat_id=42&scurr=EUR&mark_id=2729 з продажу тягачів Renault Premium наявні пропозиції продажу трьох максимально схожих тягачів:

1) Renault Premium 430 DXI, 09/2011, 700000km, Autoline ID ZX28383 12900 EUR netto;

2) Renault Premium 380 DXI, 10/2011, 973000km, Autoline ID GW31338 11900 EUR netto;

3) Renault Premium 430 DXI, 01/12/2013, 657000km, Autoline ID FD40239 11900 EUR netto.

З огляду на вищевикладене, існує обґрунтований сумнів достовірності задекларованої митної вартості та є підстави вважати, що інвойс, який подавався до митного оформлення не містить достовірної інформації щодо «дійсної вартості» транспортного засобу відповідно до статті VII ГАТТ.

Митна вартість визначена за резервним методом згідно ст. 64 МКУ. Джерелом числового значення митної вартості є раніше оформлена МД від 31.07.2024 № UA205150/2024/011571, за якою оформлено товар «Сідельний тягач для перевезення напівпричіпів на дорогах загального призначення, марки "RENAULT", модель "PREMIUM 460", ідентифікаційний номер (номер шасі) - НОМЕР_6 , номер двигуна (маркування) - невизначений, тип двигуна - дизельний, загальна кількість місць, включаючи місце водія - 2, робочий об`єм циліндрів - 10837 см3, потужність двигуна - 346 kw, колісна формула - 4х2, календарний рік виготовлення - 2013, модельний рік виготовлення - 2013, бувший у використанні, в кількості 1шт.» та складає 11000 Євро.

Отримавши картку відмови та рішення про коригування митної вартості, позивачем 14.08.2025 з метою випуску товару у вільних обіг подано нову митну декларацію, яку було прийнято в роботу митним постом Вінницької митниці та присвоєно номер 24UA79U1. Вказана митна декларація подана з урахуванням визначеної митним органом вартості та сплачено відповідні митні платежі.

З метою митного оформлення транспортного засобу позивачем 16.09.2024 до митного оформлення подано електронну митну декларацію № 24UA65U0 (далі ЕМД 565).

Зазначений в декларації транспортний засіб Renault Premium VIN НОМЕР_7 заявлено за основним методом визначення митної вартості за вартістю 1500,00 євро, витрати на перевезення вказаного товару в розмірі 220,00 євро та витрати на послуги страхування за кордоном у розмірі 56,05 євро, митне оформлення в країні експорту становило 30 євро. Загальна вартість транспортного засобу становила 1806,05 євро.

Для підтвердження заявленої митної вартості митному органу, разом з ЕМД 565 надано наступні документи:

- 0380 Рахунок-проформа (інвойс) № 24BLV0000071 від 08.04.2024;

- 0862 Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) 2011DE21539 від 22.06.2011;

- 2800 Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу 2011 НОМЕР_8 від 22.06.2011;

- 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 16.09.2024;

- 3015 Висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями 54/09 від 16.09.2024;

- 3530 Страховий поліс LT/AEE 1627697 від 23.08.2024;

- 4000 Некласифікований зовнішньоекономічний договір (контракт) 2024- 040 від 08.04.2024;

- 4207 Договір про надання послуг митного брокера № 993-1 від 12.10.2023;

- 9000 Інші некласифіковані документи (фото) від 16.09.2024;

- 9610 Копія митної декларації країни відправлення № 24LTLG300001A2A1B8 від 26.08.2024.

Своєю чергою, відповідач направив електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів. Однак декларант повідомив, що митному органу надані усі наявні на цей час документи та будь-які додаткові документи для розмитнення товару не можуть бути надані.

За результатом опрацювання митної декларації та поданих документів Вінницькою митницею відносно ЕМД № 24UA65U0 прийнято рішення від 17.09.2024 № UA401000/2024/000274/2 про коригування митної вартості товарів та винесено картку відмову у митному оформленні товарів у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/001173.

Причиною для відмови слугувало те, що під час контролю за правильністю визначення митної вартості та вивчення документів, які підтверджують митну вартість відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ, виявлено розбіжність з документами, які подано до митного оформлення та зазначено у графі 44 ЕМД.

У наданому інвойсі від 08.04.2024 № 24BLV0000071 відсутні комерційні умови поставки, що унеможливлює перевірку включення всіх складових митної вартості згідно п. 10 ст. 58 МКУ. В наданій копії митної декларації країни відправлення від 26.08.2024 № 24LTLG300001A2A1B8 зазначені умови поставки EXW- LT TAURAGE. В наданій довідці про транспортні витрати б/н від 16.09.2024 зазначені безпосередньо транспортні витрати 220 Євро, а також митне оформлення в країні експорту 30 Євро, проте ці витрати не підтверджені документально.

Також, в процесі митного оформлення було встановлено, що транспортний засіб переміщувався своїм ходом як товар, тобто технічно справний. Згідно модуля «Перегляд пропуску через митний кордон» АСМО Інспектор встановлено, що перевізником дійсно виступав водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 . У зв`язку із спрацюванням профілів ризику АСУР 106-2 та 117-2 щодо можливого заниження митної вартості транспортного засобу та у відповідності до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби від 01.07.2021 №476, проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з тієї ж країни (регіону) і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, було встановлено, що задекларований заявлений рівень митної вартості не відповідає наявній в митного органу ціновій інформації. В той же час на відкритих інтернет-ресурсах (Autoline.ua, Mobile.de), які спеціалізуються з продажу транспортних засобів на території Європейського Союзу, наявні пропозиції продажу максимально схожих транспортних засобів за значно вищою вартістю, ніж заявлена декларантом.

В той же час на вебсторінці фірми-продавця UAB Vitlaima https://autoline.info/dealerspages/vitlaima/?cat_id=42&scurr=EUR&mark_id=2729 з продажу тягачів Renault Premium наявні пропозиції продажу трьох максимально схожих тягачів:

1) Renault Premium 430 DXI, 09/2011, 700000km, Autoline ID ZX28383 12900 EUR netto;

2) Renault Premium 380 DXI, 10/2011, 973000km, Autoline ID GW31338 11900 EUR netto;

3) Renault Premium 430 DXI, 01/12/2013, 657000km, Autoline ID FD40239 11900 EUR netto.

З огляду на вищевикладене, існує обґрунтований сумнів достовірності задекларованої митної вартості та є підстави вважати, що інвойс, який подавався до митного оформлення не містить достовірної інформації щодо «дійсної вартості» транспортного засобу відповідно до статті VII ГАТТ.

Митна вартість визначена за резервним методом згідно ст. 64 МКУ.

Джерелом числового значення митної вартості є раніше оформлена МД від 25.07.2024 № UA204140/2024/006932, за якою оформлено товар «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів по дорогах загального призначення марки RENAULT, модель PREMIUM, ідентифікаційний номер (номер шасі) - НОМЕР_9 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 10837см3, потужність двигуна 323 kW, колісна формула 4х2, бувший у використанні, к-ть місць для сидіння - 2, номер двигуна- НЕМА ДАНИХ, категорія транспортного засобу - N3, календарний рік виготовлення - 2011, модельний рік виготовлення - 2011» та складає 8400 Євро.

Отримавши картку відмови та рішення про коригування митної вартості, позивачем 17.09.2025 з метою випуску товару у вільних обіг подано нову митну декларацію, яку було прийнято в роботу митним постом Вінницької митниці та присвоєно номер 24UA80U3. Вказана митна декларація подана з урахуванням визначеної митним органом вартості та сплачено відповідні митні платежі.

Позивач вважає протиправними оскаржувані рішення та картки відмови в прийнятті митних декларацій, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, положеннями Митного кодексу України (далі - МК України) регулюються відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України. Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно з п. 34-1 ч. 1 ст. 4 МК України митні органи центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.

Відповідно до частини першої статті 248 МК України (в редакції чинні й на момент виникнення спірних правовідносин) митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною другою статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами 1, 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

В силу положень частини четвертої статі 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Виходячи із положень статей 49, 51, 52, 53, 57, 58 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Згідно зі статтею 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Так, стаття 57 МК України встановлює, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому варто наголосити, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої-восьмої та десятої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати, понесені покупцем; витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Як вимагає частина друга статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити зокрема: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, що визначає обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:

- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);

- невірно проведений розрахунок митної вартості;

- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Разом з тим, суд звертає увагу, що єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

При цьому, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Тобто, наведені приписи зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до висновків Верховного Суду, зокрема у постановах від 20.02.2018 в справі № 826/8799/16, від 20.02.2018 в справі №826/997/16, від 17.04.2018 в справі №815/329/17, від 14.09.2018 в справі № 821/1617/17, не наведення відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналізуючи вищезазначені положення Митного кодексу України, суд зауважує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної і вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, суд наголошує, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до вимог пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У даному ж випадку, як встановлено судом під час розгляду справи, що ОСОБА_1 придбано за межами митної території України транспортні засоби, які 15.07.2024, 12.08.2024 та 16.09.2024 було ввезено на територію України.

З метою митного оформлення транспортного засобу 15 липня 2024 року позивачем до митного оформлення подано електронну митну декларацію № 24UA72U6. Зазначений в декларації транспортний засіб Renault Premium VIN НОМЕР_1 заявлено за основним методом визначення митної вартості за вартістю 1000,00 євро та враховуючи витрати на перевезення вказаного товару в розмірі 300,00 євро. Загальна вартість транспортного засобу становила 1300 євро.

Для підтвердження заявленої митної вартості митному органу, разом з ЕМД 572 надано наступні документи:

- 0862 Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) 2012CF49473 від 15.05.2012;

- 2800 Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 15.05.2012;

- 0380 Рахунок-проформа (інвойс) № 24BLV0000072 від 08.04.2024;

- 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 15.07.2024;

- 3015 Висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями 39/07-01 від 15.07.2024;

- 4207 Договір про надання послуг митного брокера № 993-1 від 12.10.2023;

- 9000 Інші некласифіковані документи (фото) від 15.07.2024;

- 9610 Копія митної декларації країни відправлення № 24LTLGB0 від 10.07.2024.

Крім того, позивачем було підготовлено та направлено лист №150724/1 від 15.01.2024 із долученням додаткових документів, а саме: страхового полісу LT/AEE 1325512 від 10.07.2024 та договір купівлі-продажу 2024-41 від 08.04.2024.

12.08.2024 до митного оформлення подано електронну митну декларацію № 24UA93U6. Зазначений в декларації транспортний засіб Renault Premium VIN НОМЕР_5 заявлено за основним методом визначення митної вартості за вартістю 2500,00 євро, витрати на перевезення вказаного товару в розмірі 250,00 євро та витрати на послуги страхування за кордоном у розмірі 56,05 євро. Загальна вартість транспортного засобу становила 2806,05 євро.

Для підтвердження заявленої митної вартості митному органу, разом з ЕМД 893 надано наступні документи:

- 0380 Рахунок-проформа (інвойс) № 24BLV0000075 від 08.04.2024;

- 0862 Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) 2014АА51651 від 03.01.2014;

- 2800 Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу 2014АА51651 від 03.01.2014;

- 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 12.08.2024;

- 3015 Висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями 22/08 від 08.08.2024;

- 3530 Страховий поліс LT/AEE 1476038 від 01.08.2024;

- 4000 Некласифікований зовнішньоекономічний договір (контракт) 2024-044 від 08.04.2024;

- 4207 Договір про надання послуг митного брокера № 993-1 від 12.10.2023;

- 9000 Інші некласифіковані документи (фото) від 12.08.2024;

- 9610 Копія митної декларації країни відправлення № 24LTLGB9 від 01.08.2024.

16.09.2024 до митного оформлення подано електронну митну декларацію № 24UA65U0. Зазначений в декларації транспортний засіб Renault Premium VIN НОМЕР_7 заявлено за основним методом визначення митної вартості за вартістю 1500,00 євро, витрати на перевезення вказаного товару в розмірі 220,00 євро та витрати на послуги страхування за кордоном у розмірі 56,05 євро, митне оформлення в країні експорту становило 30 євро. Загальна вартість транспортного засобу становила 1806,05 євро.

Для підтвердження заявленої митної вартості митному органу, разом з ЕМД 565 було надано наступні документи:

- 0380 Рахунок-проформа (інвойс) № 24BLV0000071 від 08.04.2024;

- 0862 Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) 2011DE21539 від 22.06.2011;

- 2800 Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу 2011 НОМЕР_8 від 22.06.2011;

- 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 16.09.2024;

- 3015 Висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями 54/09 від 16.09.2024;

- 3530 Страховий поліс LT/AEE 1627697 від 23.08.2024;

- 4000 Некласифікований зовнішньоекономічний договір (контракт) 2024- 040 від 08.04.2024;

- 4207 Договір про надання послуг митного брокера № 993-1 від 12.10.2023;

- 9000 Інші некласифіковані документи (фото) від 16.09.2024;

- 9610 Копія митної декларації країни відправлення № 24LTLG300001A2A1B8 від 26.08.2024.

З метою митного оформлення вказаного товару позивачем подано до Вінницької митниці ЕМД, в яких митна вартість товару визначена за основним методом, з наданням усіх обов`язкових підтверджуючих документів.

Аналізуючи зміст таких документів суд доходить висновку, що вони є достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до вимог чинного законодавства.

Натомість відповідач поставив під сумнів їх достовірність у зв`язку з виявленням певних розбіжностей, про які зазначено в оскаржуваних рішеннях.

Надаючи оцінку відповідним зауваженням та доводам митного органу, суд враховує таке.

Щодо посилання відповідача на те, що у наданих інвойсах № 24BLV0000072 від 08.04.2024, № 24BLV0000071 від 08.04.2024, № 24BLV0000075 від 08.04.2024 відсутні комерційні умови поставки, що унеможливлює перевірку включення всіх складових митної вартості, суд враховує, що вказані інвойси містять усі необхідні відомості про вартісні та кількісні характеристики придбаних транспортних засобів, що підлягали митному оформленню за ЕМД 572, 893, 565.

Разом з тим, вказані вище доводи відповідача, не є обґрунтованими, адже зі змісту інших долучених документів до ЕМД 572, 893, 565 вбачаються наступні умови поставки EXW- LT TAURAGE.

Крім того, вимоги митного законодавства не зобов`язують декларанта зазначати умови поставки саме в інвойсі, а тому відсутність комерційних умов поставки не може слугувати підставою для визнання його недійсним або викликати сумніви щодо достовірності інформації, яка в ньому зазначена.

Таким чином, відсутність в інвойсі окремого зазначення умов Incoterms не може бути підставою для сумнівів у правильності визначення митної вартості.

Щодо посилання відповідача на наявність розбіжності між задекларованою митною вартістю та інформацією про ціни на аналогічні товари, яка є в розпорядженні митного органу та отримана шляхом аналізу митних декларацій інших імпортерів, а також з відкритих джерел, що може свідчити про можливе заниження митної вартості товару та за результатами порівняння рівня заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або аналогічних товарів, які вже були оформлені в Україні, встановлено, що вона є нижчою за наявні цінові орієнтири, то суд виходить з наступного.

Визначаючи митну вартість за резервним методом, митний орган зазначив, що джерелом числового значення митної вартості:

- ЕМД 572 є: МД від 09.07.2024 № UA204140/2024/006410, за якою оформлено товар «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів по дорогах загального призначення марки RENAULT, модель PREMIUM, ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_4 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 10837 см3, колісна формула 4х2, бувший у використанні, к-ть місць для сидіння - 2, номер двигуна - НЕМА ДАНИХ, категорія транспортного засобу - N3, календарний рік виготовлення - 2012, модельний рік виготовлення - 2012» та складає 9300 Євро.

- ЕМД 893 є: МД від 31.07.2024 № UA205150/2024/011571, за якою оформлено товар «Сідельний тягач для перевезення напівпричіпів на дорогах загального призначення, марки "RENAULT", модель "PREMIUM 460", ідентифікаційний номер (номер шасі) - НОМЕР_6 , номер двигуна (маркування)- невизначений, тип двигуна - дизельний, загальна кількість місць, включаючи місце водія - 2, робочий об`єм циліндрів - 10837 см3, потужність двигуна - 346 kw, колісна формула - 4х2, календарний рік виготовлення - 2013, модельний рік виготовлення - 2013, бувший у використанні, в кількості 1 шт.» та складає 11000 Євро.

- ЕМД 565 є: МД від 25.07.2024 № UA204140/2024/006932, за якою оформлено товар «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів по дорогах загального призначення марки RENAULT, модель PREMIUM, ідентифікаційний номер (номер шасі) - НОМЕР_9 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 10837 см3, потужність двигуна 323 kW, колісна формула 4х2, бувший у використанні, к-ть місць для сидіння - 2, номер двигуна - НЕМА ДАНИХ, категорія транспортного засобу - N3, календарний рік виготовлення - 2011, модельний рік виготовлення - 2011» та складає 8400 Євро.

Разом з тим митний орган не навів при цьому порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що не відповідає вимогам статті 55 МК України.

До того ж вищезазначені декларації, на які посилається відповідач, не розкривають умов поставки товару, що безпосередньо впливає на митну вартість під час розмитнення товару.

Верховний Суд з цього питання сформував правову позицію, яка викладена, зокрема, у постановах від 21.02.2018 у справі № 820/17417/14 та від 04.09.2018 у справі № 818/1186/17. Вона полягає у тому, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Крім того, у постанові від 29.09.2020 у справі № 520/7041/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

У свою чергу, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Щодо використання відповідачем у рішенні про коригування митної вартості товарів цінової інформації відкритих інтернет-ресурсів, які спеціалізуються на продажу транспортних засобів на території ЄС, суд вважає за необхідне зазначити, що у спірному рішенні відповідач не вказує, який саме інтернет-ресурс (якої країни) ним використовувався задля перевірки вартості "схожих" транспортних засобів, що закономірно ставить під сумнів дану позицію суб`єкта владних повноважень.

Суд зауважує, що відомості з інтернет-ресурсу є інформативними та орієнтовними і не можуть бути повністю достовірними. Відповідачем не доведено, що взятий за основу визначення митної вартості транспортний засіб був ідентичним (в тому числі по його комплектності та технічному стану) тому транспортному засобу, який ввозився позивачем. Водночас ціна транспортного засобу залежить від багатьох факторів, а оціночна вартість різних транспортних засобів, навіть в межах однієї категорії та марки, може суттєво відрізнятися в залежності від інших характеристик та їх технічного стану.

Крім того, можливість поставки товару іншим покупцям за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Суд наголошує, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як акцентовано Верховним Судом у постанові від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з цим саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що витребування додаткових документів у позивача не було виправданим дійсною необхідністю, адже відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах таких розбіжностей, які б впливали на можливість визначення митної вартості товару та могли бути перевірені (усунені) наданими декларантом документами. Зауваження та сумніви митного органу могли бути перевірені та знівельовані на основі аналізу поданих документів та окремо або у сукупності не свідчать про наявність підстав для винесення рішення про коригування митної вартості.

При цьому суд додатково звертає увагу на те, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення. Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню; до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за резервним методом.

Водночас суд зауважує, що на підтвердження витрат до ЕМД 572, 893, 565 позивачем було додано довідки про транспортні витрати та страхові поліси, однак відповідачем зазначено про неможливість перевірки включення всіх складових митної вартості.

Варто зазначити, що витрати на транспортування та будь-які інші витрати, які не включені до вартості товару не можуть стати підставою для перегляду вартості самого товару. Такі витрати можуть бути лише донараховані, а вартість товару має залишатися незмінною у такому випадку.

Як вбачається з положень частини першої статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Так, положеннями частини другої статті 57 Митного кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, частиною третьою статті 57 Митного кодексу України передбачено, що кожний наступний метод (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний) застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно частинами четвертою та п`ятою статті 57 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частина восьма статті 57 Митного кодексу України передбачає, що термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Частиною десятою статті 57 Митного кодексу України визначено перелік додаткових витрат, які були понесені покупцем але не включені до ціни, що була фактично сплачена.

Тобто, за положеннями статті 57 Митного кодексу України законодавець виділяє поняття «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» та «додаткові витрати, які були понесені покупцем але не включені до ціни».

Частиною шостою статті 54 Митного кодексу України визначено право митного органу відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

При цьому, частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

У свою чергу, відповідач жодним чином не спростував числові значення, що містяться в декларації, а лише вказав судження, які не можна вважати обґрунтованою підставою. Також, митний орган в своїх рішеннях про коригування митної вартості жодним чином не аргументував що відомості про заявлену вартість є неповним та/або недостовірними.

Відповідно до правової позиції, що висловлена в постановах Верховного Суду, зокрема в постанові від 21 червня 2022 року у справі № 820/6811/16, на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

З огляду на наведене суд приходить до переконання, що рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 10570,50 грн, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Окремо щодо зазначення в позовній заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, то тут суд вказує наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За текстом пункту 1 частини першої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим, за приписами частини 3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 цієї статті).

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Судом встановлено, що заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, а також докази на їх підтвердження не подані позивачем.

Подання ж заяви про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже в такій не наведено мотивів з яких позивач не може надати відповідні докази.

Відповідну правову позицію викладено в постанові ВС від 26.07.2023 у справі 160/16902/20.

Як було зазначено вище, відповідно до позиції об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат із наданням доказів поважності причин не можливості такого .

Відтак із урахуванням вищевказаного, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу під час та після прийняття рішення.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000215/2 від 16.07.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA401020/2024/000909.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000235/2 від 13.08.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA401020/2024/001051.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000274/2 від 17.09.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA401020/2024/001173.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 10 570,50 грн за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 )

Відповідач: Вінницька митниця (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, )

Суддя Віятик Наталія Володимирівна