Справа № 522/25188/25
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/591/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Науменко А.В.,

за участі секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території

ВСТАНОВИВ:

До суду 19.11.2025 року надійшов адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (Позивач) звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом, вимагаючи затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та помістити його до пункту тимчасового перебування іноземців строком на 6 місяців (по 17.05.2026) для забезпечення примусового видворення за межі України, а також просить допустити негайне виконання рішення. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 був виявлений співробітниками поліції 17.11.2025 року в Одесі та затриманий через незаконне перебування на території України, оскільки його паспортний документ протермінований, термін дії його посвідки на тимчасове проживання закінчився ще 12.06.2021 року, і він перевищив встановлений строк перебування більш як на 30 днів, чим порушив ч. 2 ст. 203 КУпАП, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень, який не сплатив.

ГУ ДМС прийняло рішення про його примусове видворення, але оскільки відповідач не має дійсних документів, що дають право на виїзд з України (ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»), примусове повернення до нього застосоване бути не може.

Наявність факту порушення законодавства, відсутність документів для перетину кордону, відсутність фінансового забезпечення та небажання добровільно залишити країну дають обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 ухилятиметься від виконання рішення про видворення та існує ризик його втечі.

З огляду на ці обставини, а також враховуючи, що інші, менш жорсткі заходи, є неприйнятними, Позивач просить застосувати до відповідача найбільш суворий захід, передбачений ч. 1 ст. 289 КАС України, затримання з поміщенням до спеціалізованого пункту тимчасового перебування для іноземців, які незаконно перебувають в Україні, на шість місяців..

Ухвалою суду від 19.11.2025 року провадження у справі було відкрито.

У судовому засіданні 20.11.2025 року були присутні: представник позивача Саркісян А.Р., та відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача Давидова Н.О.

Позивач на позові наполягав, просив задовольнити.

Відповідач зазначив, що вільно володіє українською мовою, перекладач не потрібен, не заперечував проти задоволення позову.

Представник відповідача не заперечувала проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 17.11.2025 року співробітниками поліції ОСОБА_1 був виявлений за адресою: м. Одеса, вул. Заньковецька, 7/7, та о 16:25 того ж дня затриманий згідно з протоколом про адміністративне затримання серії № МОД 000342 (на підставі ч. 2 ст. 263 КУпАП) з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

Встановлено, що ОСОБА_1 прибув в Україну 05.03.2016 через КПП «Гоптівка».

Він був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії та номеру НОМЕР_1 , термін дії якої закінчився 12.06.2021 року.

Його паспортний документ громадянина РФ для виїзду за кордон (серії та номеру НОМЕР_2 ) мав термін дії до 08.05.2024 року і скінчився на території України.

Дозволений строк перебування закінчився 20.06.2021 року, що підтверджується перевіркою по електронних базах даних ДМС (підсистеми «Облік іноземців та біженців», «БД реєстр» ЄІАС УМП).

Таким чином, ОСОБА_1 перевищив встановлений строк перебування більш як на 30 днів та проживає на території України незаконно.

17.11.2025 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії та номеру ПР МОД 012519 та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 17.11.2025 серії та номеру ПН МОД 012617 за ч. 2 ст. 203 КУпАП (порушення правил перебування іноземців) у вигляді штрафу 3400 гривень. Штраф не сплачено станом на 18.11.2025.

17.11.2025 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 00644 про примусове видворення громадянина РФ ОСОБА_1 з України.

У відповідача відсутні дійсні документи, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України, що, згідно з ч. 8 ст. 26 Закону, унеможливлює застосування до нього примусового повернення та вимагає його затримання з метою ідентифікації та документування.

Відповідач не скористався правом звернутися із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також в матеріалах справи відсутні докази про те, що в країні походження він піддавався переслідуванням. Позивач переконаний, що видворення не створить реальної загрози катування чи нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини).

Позивач має обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про видворення, оскільки він: довгий час проживав незаконно, не має законного, постійного джерела доходів та фінансового забезпечення для виїзду, а також має протермінований паспорт, що унеможливлює його виїзд..

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Частиною першою статті 26 Закону № 3773- VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно частини третьої статті 26 Закону № 3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до частини п`ятою статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22 січня 2018 року № 38/77), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119 (далі - Інструкція) , згідно пункту 4 якої іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворенні на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Інструкція детально описує вжиття компетентними органами заходів щодо ідентифікації та документування іноземців та передбачає, що:

- у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу);

- у разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС;

- у разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

У пункті 7 Інструкції визначено, що підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є:

невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави; якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію; якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, - до набрання рішенням суду законної сили.

Розділом ІІІ Інструкції встановлено, що у разі виявлення підстав, передбачених частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду.

За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАС України (п. 1, 2 розділу ІІІ Інструкції).

Згідно частини першої статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства підлягають особи у випадку їх ухилення без поважних причин від виїзду в установлений рішенням про примусове повернення строк, або коли існують обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства буде ухилятися від виконання такого рішення ще до спливу цього строку.

Суд зазначає, що відповідні органи за наявності підстав, передбачених частини першої статті 30 Закону № 3773- VI (тобто або не виконання у встановлений строк рішення про примусове повернення, або при наявності підстав вважати, що така особа буде ухилятися від виконання такого рішення) після виявлення/затримання такої особи невідкладно здійснюють підготовку для звернення з позовом до суду. При цьому, законодавством передбачена можливість подання до адміністративного суду позовної заяви відповідно до частини першої статті 289 КАС України.

У той же час, правовий аналіз норм матеріального та процесуального права щодо вирішення питання затримання іноземця або особи без громадянства стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, дає Суду право дійти висновку, що за наявності певних перелічених у цих нормах умов, існує правова можливість здійснити таке затримання як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 27 лютого 2020 року по справі № 585/2811/19.

Суд вбачає, що відповідач перебуває на території України із 2021 року без законних на теперішній час підстав, своєчасно рішення міграційної служби не виконав та ухиляється покинути територію України добровільно. Документів щодо ідентифікації особи (паспорту) при в`їзді в Україну не має.

Отже, суд погоджується з доводами позивача щодо необхідності затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Таким чином, за встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про затримання з метою ідентифікації є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.23-25,30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст.2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території УкраїГоловного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території задовольнити.

Затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), 09.02.1983, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців по 17.05.2026 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя А.В. Науменко

20.11.25