Справа № 460/14473/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань залишення позову без розгляду
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши в порядку письмового провадження окреме процесуальне питання у адміністративній справі за позовом:
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу в періоди з 01.07.2022 по 20.05.2023 грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
зобов`язати відповідачу здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення за період з 01.07.2022 по 20.05.2023 грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
До початку розгляду справи по суті відповідач подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду.
Клопотання обґрунтоване тим, що згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.03.2024 №81 старшого сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 19.03.2024. В липні 2025 року (через один рік і чотири місяці після звільнення) адвокат Єрьоміна Вікторія Анатоліївна в інтересах ОСОБА_1 зверталась до Військової частини НОМЕР_1 із запитом щодо розміру прожиткового мінімуму, який був застосований при розрахунку грошового забезпечення. Як зазначено вище, до суду з позовом позивач звернувся 15.05.2025, тобто із значним пропуском тримісячного строку, встановленого ст.233 КЗпП України. При цьому, звернення позивача до відповідача зі спірного питання не може змінювати момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, з якого позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата прямо не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку. У даному випадку, отримуючи грошове забезпечення щомісяця, позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації, з яких складових складається грошове забезпечення та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових. Проте, матеріали справи не містять жодних заяв та звернень щодо правомірності складових грошового забезпечення за спірний період. Натомість зацікавленість та активні дії щодо отримання інформації щодо розрахунку грошового забезпечення позивач почав вчиняти лише у 2025 році. Відповідач, покликаючись до положень статті 233 КЗпП України зазначив, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, а тому позов слід залишити без розгляду з урахуванням положень ст. 123 КАС України.
При вирішенні клопотання суд виходить з такого.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).
Водночас, строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів визначені статтею 233 КЗпП України.
До 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Проте, з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, стаття 233 КЗпП України, яка визначає строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зазнала значних змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Відтак, після 19.07.2022 строк звернення до суду за вирішенням спору про стягнення належної працівнику заробітної плати обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Разом з тим, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Таким чином, у цій справі до вимог за період з 01.07.2022 по 18.07.2022 слід застосовувати положення частини другої статті 233 КЗпП України у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, якою визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Натомість до вимог за період з 19.07.2022 по 20.05.2023 застосуванню підлягають положення частини другої статті 233 КЗпП України у редакції норми Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли особа (працівник, службовець) дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Враховуючи викладене, беручи до уваги предмет спору в частині позовних вимог за період з 01.07.2022 по 18.07.2022, суд відхиляє покликання відповідача про порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом в такій частині позовних вимог.
Що стосується позовних вимог в частині з 19.07.2022 по 20.05.2023 суд виходить з такого.
Як зазначалося судом вище по тексту цієї ухвали, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Таким чином, роботодавець має обов`язок письмово повідомити працівника про суми, нараховані та виплачені при його звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) в день їх виплати.
Порядок повідомлення працівника про розміри оплати праці, передбачено статтею 110 КЗпП України, за змістом якої при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:
а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;
б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;
в) сума заробітної плати, що належить до виплати.
У заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач зазначив, що відповідач не повідомляв позивача про складові його грошового забезпечення. Тобто раніше дізнатися про порушене право у позивача не було можливості, тому строку звернення до адміністративного суду ним порушено не було.
Суд зауважує, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.03.2024 №81, яким старшого сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини з 19.03.2024, не є повідомленням про розміри оплати праці позивача в розумінні статей 110, 116 КЗпП України, адже не містить детального розрахунку сум, нарахованих та виплачених при його звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати в день їх виплати. Тим більше, сум грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 20.05.2023.
Відтак, вказаний наказ не підтверджує обставин, що про порушення своїх прав позивач дізнався при виключенні його із списків військової частини 19.03.2024, а тому покликання відповідача на такі обставини не заслуговують на увагу суду.
З аналогічних підстав не заслуговують на увагу суду і покликання відповідача про щомісячне отримання позивачем виплачених сум грошового забезпечення.
Щодо покликань відповідача на те, що позивач не надав жодних документів, які підтверджують поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У даному випадку обов`язок доказування обставин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом, на яких ґрунтується клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, належить відповідачу - Військовій частині НОМЕР_1 .
Разом з тим, доказів, які підтверджують повідомлення позивача про розміри грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 20.05.2023 відповідно до статей 110, 116 КЗпП України, відповідач не надав.
Суд зауважує, що частина друга статті 233 КЗпП України пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з позовом щодо виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні, з днем одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Оскільки про порушення свого права на отримання у належному розмірі грошового забезпечення за спірний період позивач дізнався з листа відповідача (від 10.07.2025) і доданих до нього документів, то його звернення до суду з цим позовом 15.08.2025 відбулося в межах строку, встановленого законом.
При вирішенні питання про відкриття провадження у цій судовій справі судом були враховані вищевказані обставини, оцінивши які суд дійшов висновку про можливість поновлення позивачу строку звернення до суду, про що зазначено в ухвалі від 18.07.2025.
Крім того, цією ж ухвалою суд витребував у відповідача, зокрема, інформацію щодо дати письмового повідомлення позивача про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати відповідно до статті 116 КЗпП України.
Разом з тим, відповідачем таких доказів не надано.
Враховуючи викладене, клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 121, 166-167, 240, 243, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремо не оскаржується.

Повну ухвалу складено 20 листопада 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко