Справа № 200/3029/25
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року Справа№200/3029/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії щодо виплати пенсії, компенсації майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника адвоката В. Меламеда звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:

припинити дискримінацію, здійснити необхідні дії для відновлення принципу недискримінації;

нарахувати та виплатити на визначений банківський рахунок №відкритий в АТ АКЦЕНТ-БАНК компенсацію за майнову шкоду в сумі 249720 (двісті сорок дев`ять тисяч сімсот двадцять) грн;

поновити виплату поточної пенсії та здійснити розрахунок недоотриманої пенсії за період з 01.06.2014 відповідно до пенсійного законодавства чинного на момент виконання судового рішення та виплатити вказані суми на визначений банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ АКЦЕНТ-БАНК, за винятком виплаченої майнової шкоди;

нарахувати та виплатити на визначений банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ АКЦЕНТ-БАНК компенсацію за моральну шкоду в сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн.

В обґрунтування заявлених вимог у позові зазначено, що позивачем відновлено право на нарахування пенсії, яке було припинено в зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль. Проте, відповідачем вчиняються систематичні дискримінаційні дії щодо позивача, виражені в невиконанні судових рішень, не здійсненні виплати пенсії на банківській рахунок в АТ АКЦЕНТ-БАНК, мотивуючи відмову тим, що для виплати пенсії через поточні рахунки в банках позивач має особисто подати заяву про виплату пенсії, відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596.

Через запровадження дискримінаційного ставлення позивачу спричинено моральну шкоду у вигляді страждань і принижень. Страх втрати майна пенсії в належному розмірі, а також постійне занепокоєння з цього приводу, тривала невизначеність та несправедливість ситуації, принижують позивача, призводять до стресу, розчарування та негативних переживань.

Посилаючись на норми національного та міжнародного законодавства просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 05 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху

Ухвалою від 21 травня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у спірних правовідносинах діяв у спосіб та у межах повноважень, визначених чинним законодавством.

Відповідач зазначив про пріоритетність норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Звернув увагу, що позовна заява, крім формального посилання на порушення принципу недискримінації, не містить жодних критеріїв чи характеристик, які б дозволили оцінити обґрунтованість, достатність чи помилковість доводів позивача стосовно наявності по відношенню до нього дискримінації.

Щодо стягнення шкоди відповідач зазначає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не містить положень щодо повноважень Пенсійного фонду по відшкодуванню моральної та матеріальної шкоди.

Стосовно позовних вимог щодо поновлення виплати поточної пенсії на визначений банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ АКЦЕНТ-БАНК, відповідач наполягає на відсутності поданої до пенсійного органу заяви про зарахування призначеної особі пенсії на банківській рахунок передбаченими законодавством способами особисто, через установу банку, або в електронній формі через вебпортал електронних послуг.

Наполягає, що до зазначеної заяви необхідно додавати окремими файлами скановані копії паспорту, РНОКПП та заяву про виплату пенсії через банківську установу згідно з пунктом 10 Порядку № 1596 з реквізитами карткового рахунку у форматі IBAN, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізити).

З огляду на вказане, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представником позивача надана відповідь на відзив, в якому він посилається на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі № 280/6637/22, згідно з якими заяву із зазначенням реквізитів рахунку може подавати представник пенсіонера за довіреністю. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не вимагається. В іншому підтримує доводи позовної заяви.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. До основних засад судочинства відноситься, зокрема, розумний строк розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до наведених норм, враховуючи здійснення судочинства в умовах збройної агресії проти України та періоди відпустки, тимчасової непрацездатності та відрядження головуючого у справі, справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією у м. Лимані як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі № 200/5605/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити з 01 червня 2014 року виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі № 200/5605/21 нараховано ОСОБА_1 поточний розмір пенсії та доплати за період з 01.06.2014 по 31.07.2024 у розмірі 219920,99 грн шляхом включення до сформованої відомості на виплату пенсій з подальшим зарахуванням на поточний рахунок, відкритий в банківській установі АТ «Ощадбанк».

Перераховані пенсійні кошти по РНОКПП повернуті банком з мотивів невідповідності рахунка реквізитам пенсіонера. У зв`язку з поверненням пенсійних коштів з АТ «Ощадбанк» виплату пенсії Позивачу ОСОБА_1 з 01.01.2025 призупинено згідно з пунктом 23 Порядку № 1596.

30.05.2024 до відповідача надійшла заява-клопотання № ВЕБ-05001-Ф-С-24-093397 від представника Меламеда В.Б., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , подана за допомогою кваліфікованого електронного підпису представника. До клопотання додані: засвідчення представником підпису Глаз С.В. від 04.02.2024; підтвердження про знаходження ОСОБА_1 в живих від 04.02.2024; заяву про виплату пенсії на новий рахунок із довідкою про реквізити для поповнення у відділені «А-Банку» видану на ім`я ОСОБА_1 від 04.02.2024; апостильована довіреність.

Відповідач листом від 10.12.2024 № 0500-0206 8/118299 повідомив представника ОСОБА_2 , про необхідність звернення до АТ «Ощадбанк» для здійснення звірки документів ОСОБА_1 з даними, зазначеними у підсистемі зазначеної банківської установи.

Представником позивача в обґрунтування моральної шкоди наданий документ/копія з назвою «висновок спеціаліста-психолога» з огляду ОСОБА_1 , який у наданому до суду вигляді не містить підпису спеціаліста, що його склав.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає, що за приписами статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема: 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-VI).

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерел формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

За приписами статті 47 Закону № 1058-VI, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Стаття 46 Закону № 1058-VI регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрат.

Виключно цим Законом № 1058-IV визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування (стаття 5 Закону № 1058-IV).

Підстави припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано статтею 49 Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини 1 зазначеної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить, що виплата пенсії припиняється лише на підставі відповідного рішення територіальних органів Пенсійного фонду або суду.

При цьому, перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду України, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії лише у випадках, прямо передбачених законом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі № 200/5605/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити з 01 червня 2014 року виплату пенсії ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 49 вказаного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 р. № 662) (надалі - Порядок № 1596), визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, у тому числі допомоги на поховання і сум пенсій, грошової допомоги, недоотриманих у зв`язку із смертю одержувача, особам, які мають право на отримання таких виплат, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві (далі - органи Пенсійного фонду України) та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчого органу міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі), а у разі їх смерті - на поточні рахунки осіб, які мають право на отримання допомоги на поховання та недоотриманої суми пенсії, грошової допомоги, в уповноважених банках.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 1596 виплата і доставка пенсій та грошової допомоги здійснюється уповноваженими банками на умовах, визначених цим Порядком, та на підставі договорів, що укладаються: […] між уповноваженими банками, Пенсійним фондом України та органами Пенсійного фонду України.

Пунктами 4 і 6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (далі Порядок № 1596), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, установлено, що виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України через вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі - установи уповноважених банків).

Допомога на поховання, сума пенсії, грошової допомоги, недоотримана у зв`язку із смертю одержувача, пенсія, грошова допомога в разі виїзду одержувача на постійне місце проживання за кордон та у випадках, що потребують термінових виплат, виплачуються органами Пенсійного фонду України, органами соціального захисту населення шляхом зарахування на поточний рахунок одержувача (особи, яка має право на отримання виплат у зв`язку із його смертю) в уповноваженому банку.

Одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Згідно з пунктами 8-9 Порядку № 1596 поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.

Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 1596 заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України. Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку. Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.

Таким чином, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії (бланк якої є Додатком № 1 до Порядку № 1596), яка може бути подана пенсійному органу, відповідно до пункту 10 Порядку № 1596, двома шляхами, а саме: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду; від установи уповноваженого банку.

Відповідачем поточний розмір пенсії та доплату за період з 01.06.2014 по 31.07.2024 у сумі 219920,99 грн, включено до сформованої відомості на виплату пенсій з подальшим зарахуванням на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий в банківській установі АТ «Ощадбанк».

Проте перераховані пенсійні кошти з мотивів невідповідності рахунка реквізитам пенсіонера за РНОКПП повернуті банком. У зв`язку з довготривалим поверненням пенсійних коштів з АТ «Ощадбанк» виплату пенсії Позивачу ОСОБА_1 з 01.01.2025 призупинено згідно з пунктом 23 Порядку № 1596.

В подальшому позивачем відкрито поточний рахунок в АТ АКЦЕНТ-БАНК № НОМЕР_1 .

Відповідно до заяви-клопотання № ВЕБ-05001-Ф-С-24-093397 представник позивача надіслав відповідачу апостильовану та нотаріально завірену заяву ОСОБА_1 від 04 лютого 2024 року про поновлення виплат пенсії на поточний банківський рахунок №відкритий в АТ АКЦЕНТ-БАНК, разом з довіреністю.

Заява про поновлення виплат пенсії на поточний банківський рахунок, яку було надіслано у вигляді додатку 1 до листа представника позивача відповідає формі, яка встановлена додатком 1 Порядку № 1596.

В даному випадку волевиявлення позивача щодо виплати пенсії на відкритий ним поточний рахунок в уповноваженому банку оформлено письмово, подано через її представника, що не суперечить жодній нормі діючого законодавства.

Доводи відповідача, що заява про виплату пенсії надійшла від представника позивача (а не від банківської установи) без дотримання вимог Порядку № 1596, є помилковими, оскільки як вже зазначалося, цією заявою позивачем визначено його волевиявлення та реалізовано право на отримання пенсії на відкритий ним поточний рахунок в уповноваженій банківській установі.

До того ж, врегульований на законодавчому рівні порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті покладає на банк відповідальність за достовірність даних, внесених уповноваженим працівником банку до заяви про виплату пенсії щодо проведення у повному обсязі ідентифікації одержувача під час відкриття рахунку.

При цьому, відповідно до абз. 6 п. 10 Порядку № 1596 уповноважений банк може відмовити у відкритті поточного рахунка одержувачу з підстав, визначених законодавством та/або нормативно-правовими актами Національного банку, або у разі надання не в повному обсязі та/або недостовірної інформації чи документів, що містять недостовірну/неправдиву інформацію, та/або будь-яких інших відомостей, необхідних уповноваженому банку для відкриття поточного рахунка згідно з вимогами законодавства та/або нормативно-правових актів Національного банку, про що повідомляє відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення із зазначенням причин відмови у відкритті рахунка для інформування одержувача або подання відсутньої/уточнювальної інформації, відсутніх відомостей та/або документів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату пенсії, в тому числі і суму недоотриманої пенсії, на банківський рахунок, відкритий в АТ АКЦЕНТ-БАНК, а тому відповідач зобов`язаний здійснити виплату пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою, поданою представником.

Суд звертає увагу, що Верховним Судом у постанові від 20.01.2022 року у справі №280/4551/21 сформульовано правовий висновок, згідно з яким:

«подання заяви про поновлення виплати пенсії пенсіонеру, який виїхав на постійне проживання за межі України, у період дії Порядку № 22-1 у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 та від 16.12.2020 № 25-1 допускається, у тому числі, представником такого пенсіонера за довіреністю і така заява повинна бути розглянута Пенсійним органом з урахуванням інших вимог Порядку № 22-1».

Вказаний правовий висновок розповсюджується і на порядок виплати грошових коштів на карткові рахунки пенсіонерів, які фактично перебувають за кордоном (постанова Верховного Суду від 24.07.2023 по справі № 280/6637/22).

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що «колегія суддів вважає за можливе проводити виплату пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, шляхом її перерахунку на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. При цьому, відповідну заяву із зазначенням реквізитів рахунку може подавати представник пенсіонера за довіреністю. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не вимагається».

За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 20.01.2022 №280/4551/21 необхідність приїзду людей похилого віку, які виїхали на постійне проживання за межі України, виключно з метою особистого звернення до Пенсійного органу задля виправлення помилки, допущеної державою, є додатковим тягарем для таких осіб і не сприяє відновленню їх порушеного права. Такий підхід суперечить тезам, покладеним Конституційним судом України в основу рішення від 07.10.2009 №25-рп/2009.

З пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 випливає, що Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

Проте, відповідні зміни до законодавства до цього часу не були внесені.

Відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвела до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови, за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

Зазначені висновки узгоджуються і з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18.

Матеріалами справи підтверджується, що представником позивача, який діяв на підставі нотаріальної довіреності, подано безпосередньо до управління Пенсійного фонду України особисту заяву позивача про поновлення пенсії.

При цьому, пенсіонер наділений правом вибору щодо особистого звернення до органу, що призначає пенсію, або через свого представника, а тому посилання відповідача на те, що позивач повинен особисто звернутися із заявою про поновлення пенсії є помилковими.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 30.01.2020 у справі № 489/5194/16-а, від 05.02.2020 у справі № 501/28/17, від 31.03.2020 у справі № 826/14837/16, від 18.05.2022 у справі № 160/5259/20.

У зв`язку з наведеним суд встановив факт протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати пенсії позивачці на її рахунок відповідно до заяви, поданої уповноваженим представником, що обумовлює вихід за межі заявлених позовних вимог.

Тому підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача стосовно не виплати щомісячної пенсії позивача та недоотриманої пенсії за період з 01.06.2014 на її особистий банківський рахунок №відкритий в АТ АКЦЕНТ-БАНК та зобов`язання відповідача здійснити таку виплату пенсії.

В частині заявлених вимог про припинення дискримінації та здійснення необхідних дій для відновлення принципу недискримінації, суд вказує, що з формулювання таких вимог неможливо встановити, стосовно якої особи вони спрямовані, які дії вчинити чи утриматись від вчинення яких дій просить зобов`язати сторона позивача.

В обґрунтування заявлених в цій частині вимог представник позивача стверджує, що громадяни України, євреї та асоційовані з євреями не євреї, що виїхали на місце постійного проживання в Ізраїль та проживають в Ізраїлі, які у зв`язку з виїздом в Ізраїль були незаконно позбавлені їх пенсії, та яким була поновлена або яким була призначена пенсія внаслідок скасування дискримінаційних норм Закону № 1058 рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, стикаються з однією і тією ж постійно повторюваною дискримінаційною ситуацією.

За відсутністю нормативного механізму щодо здійснення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, внаслідок реалізації та застосування загальних правових норм Порядку № 1596 для громадян України, які належать до дискримінованої групи, в порівнянні з іншими громадянами, які проживають в Україні або тимчасово перебувають за кордоном, виникають менш сприятливі умови та становище в сенсі об`єктивної неможливості для них виконання умов Порядку стосовно подання заяви про виплату пенсії на банківський рахунок через електронний кабінет ПФУ з використанням електронного підпису або особистого звернення до органів ПФУ чи до банку на території України.

Заперечуючи проти заявлених вимог відповідач вказує, що позов не містить жодних критеріїв чи характеристик, які б дозволили оцінити обґрунтованість, достатність чи помилковість доводів позивача стосовно наявності по відношенню до нього дискримінації.

Вирішуючи спір, суд вказує, що за приписами статті 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 06.09.2012 № 5207-VI Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні (далі Закон № 5207) дискримінація ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Згідно зі статтею 5 Закону № 5207 формами дискримінації є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск. Пряма дискримінація ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Стороною позивача не обґрунтовано, за якою саме ознакою позивач зазнає обмежень, з якою особою чи групою осіб порівнює себе позивач; що на думку позивача є аналогічною (схожою) ситуацією та ким саме порушено принцип недискримінації.

З огляду за обсяг наданих стороною позивача доказів суд не встановив, що до позивачки, яка виїхала для проживання до держави Ізраїль, застосовані інші правила чи процедури, порівняно з особами пенсійного віку, які виїхали на постійне проживання до інших країн.

За наведених обставин суд не знайшов підстав для задоволення позову в частині припинення дискримінації.

В частині позовних вимог про компенсацію майнової шкоди в сумі 249720 грн, суд встановив, що такою шкодою сторона позивача вважає суму нарахованої пенсії на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі № 200/5605/21 за період з 01.06.2014 по 31.07.2024 - 219 920,99 грн. та суму пенсії, нарахованої за десять місяців з серпня 2024 року на час звернення до суду 2980 * 10 = 29800 грн.

Майнова шкода представником позивача обґрунтовується посиланням на статтю 1192 ЦК України.

З цього приводу суд зазначає, що відшкодування шкоди, передбачене Главою 82 ЦК України, стосується випадків, коли шкода завдається заподіювачем, який не перебуває з потерпілим у певних правовідносинах, передбачених законом, та відноситься до так званих позадоговірних деліктних зобов`язань.

Визначення шкоди в такому розумінні надане у статті 22 ЦК України:

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Проте, між сторонами деліктні зобов`язання відсутні, оскільки спірні правовідносини врегульовані законодавством про державне пенсійне страхування, зокрема, Законом № 1058-IV, за яким відповідач є страховиком, а позивач застрахованою особою.

Відповідно, сума протиправно невиплаченої пенсії не може відноситись до позадоговірної шкоди чи збитків в розумінні цивільного права, через що вимоги про відшкодування збитків не можуть бути задоволені через помилковий в даному випадку спосіб судового захисту порушеного права.

Таке право на поновлення нарахування пенсії з 01.06.2014 захищено судом за результатами розгляду адміністративної справи № 200/5605/21, при цьому невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.11.2021 не може змінювати змісту правовідносин між сторонами.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд враховує зміст статті 23 ЦК України:

1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує змістом наданої копії «висновку спеціаліста-психолога» ОСОБА_3 від 01.05.2025.

Стосовно доказового значення вказаного документу суд зазначає, що він не містить підпису автора.

За приписами статті 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Крім того, за нормами статті 70 КАС України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо).

Судом у цій справі не призначався спеціаліст, а матеріали справи не містять відомостей про наявність оригіналу висновку психолога від 01.05.2025.

За вказаних обставин, оскільки тест такого висновку наданий представником позивача - адвокатом через систему «Електронний суд» з накладенням кваліфікованого електронного підпису, суд враховує його зміст при вирішення справи в якості обґрунтування позовних вимог стороною позивача.

Да такого обґрунтування, зокрема, відносяться твердження, що дитинство позивачки проходило в умовах матеріальних труднощів, соціальної нестабільності та прихованого антисемітизму, характерного для повоєнного радянського середовища. Відсутність можливості відкрито ідентифікувати себе як єврейку сформувала схильність до тривожності, психологічної замкненості, недовіри до оточення, емоційної нестабільності».

Зі слів потерпілої особи, відмова у відновленні її законного права на пенсійні виплати, спричинена дискримінацією за єврейським походженням та сприймається потерпілою особою як сильний стрес.

Посттравматичний стресовий розлад, спричинений дискримінацією, має раптовий характер і вимагає від потерпілої особи процесу переосмислення життєвого досвіду та адаптації до нових умов.

Державна система продемонструвала байдужість до її людської гідності, що прямо пов`язано з її єврейським походженням і виявляється у дискримінаційних діях та нетолерантному ставленні.

На психічний стан потерпілої особи додатково впливають стресові наслідки тривалої війни в Україні та Ізраїлі, що призводять до душевних страждань.

Вирішуючи по суті спір у зазначеній частині позовних вимог, суд вказує, що вимоги про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються переважно на дискримінації за національною ознакою. Доводів про моральні страждання через певні майнові втрати стороною позивача не заявлено.

Як зазначено вище, суд не встановив ознак дискримінації в межах спірних відносин.

Крім того, суд зауважує, що у законодавстві України не передбачено документації, фіксування, відображення тощо будь-яких відомостей про національну належність особи, за якою можливо б було тим чи іншим способом цілеспрямовано обмежувати реалізацію особистих прав чи інтересів.

Відповідно, стороною позивача не надано жодного доказу про те, з яких обставин чи документів відповідач мав би можливість встановити національну належність позивачки, що могло б бути передумовою для дискримінації за національною ознакою.

Крім того, наведені стороною позивача висновки щодо психологічного стану позивачки не обмежуються спірними відносинами, оскільки містять історичні, політичні та інші причини.

Наведені стороною позивача системні проблеми пенсійного забезпечення мають місце з певних об`єктивних причин, які виходять за межі предмету розгляду у цій адміністративній справі. Так само, як і посилання на неналежне нормативне регулювання спірних відносин не може підлягати оцінці в межах цього адміністративного спору, оскільки оскарження нормативно-правових актів відбувається у спеціальному процесуальному порядку.

Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність заподіяння позивачці моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача у справі, що обумовлює часткове задоволення позову у вищезазначеній частині.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 968,96 грн, на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню пропорційно сума 322,99 грн.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про зобов`язання вчинити певні дії щодо виплати пенсії, компенсації майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () стосовно не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) щомісячної пенсії та недоотриманої пенсії за період з 01.06.2014 на її особистий банківський рахунок, відкритий в АТ АКЦЕНТ-БАНК.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () поновити виплату поточної пенсії та здійснити виплату недоотриманої пенсії за період з 01.06.2014 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на її банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ АКЦЕНТ-БАНК.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 до ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 322 (триста двадцять дві) грн. 99 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Г.А. Чекменьов