Справа № 440/13563/24
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/13563/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невчинення дій по солдату ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відновленню в обліку особового складу, поновленню перебігу військової служби та нарахування грошового забезпечення, наданню статусу зниклого безвісти;

- визнати протиправними та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №84 від 29.05.2022 про призупинення виплат грошового і здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення;

- визнати протиправними та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №69 від 08.03.2023 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відновити в обліку особового складу Військової частини НОМЕР_1 , поновити перебіг військової служби та нарахування і виплату грошового забезпечення, надати статус зниклого безвісти, вчинивши дії по формуванню і наданню сповіщення відповідно до положень Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міноборони №280 від 15.09.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач після закриття кримінального провадження №0000457 від 11.07.2022 постановою від 07.11.2023 повинен був скласти сповіщення про зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , з подальшим врученням ІНФОРМАЦІЯ_2 родині сповіщення про зникнення безвісти.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано докази.

Розпорядженням керівника апарату Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 №200 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 відповідно до підпункту 2.3.44 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №440/13563/24, за результатами якого суддею з розгляду цієї справи визначено суддю Канигіну Т.С., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2025.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 адміністративну справу №440/13563/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до провадження.

27.12.2024 Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив, у якому зазначено, що у відповідача проведене службове розслідування, згідно з яким ОСОБА_2 разом з іншими військовослужбовцями самовільно без дозволу командира покинули розташування підрозділу поблизу міста Лисичанськ Луганської області в напрямку міста Бахмут, який не перебував в зоні ведення активних бойових дій. На підставі наведених відомостей ОСОБА_2 було обліковано, як військовослужбовця який самовільно залишив частину.

Суд розглядає справу на підставі частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, у межах строку, встановленого статтею 258 цього ж Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.03.2023 №69 солдата ОСОБА_2 , який знаходився у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 26.05.2022. Відомості про вчинення ним кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.07.2022 в кримінальному провадженні №0000457. Виплату грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення призупинено з 26.05.2022 згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2022 №84 /а.с.28/.

Відповідно до постанови Територіального управління Державного бюро розслідування, розташоване у місті Краматорську, про закриття кримінального провадження від 07.11.2023 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000457 від 11.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України, за фактом того, що 25.05.2022 під час дії в Україні воєнного стану вчинили дезертирство, а саме, самовільно залишили розташування підрозділу військової частини в районі виконання завдань за призначенням поблизу м. Лисичанськ Луганської області з закріпленою зброєю, військовослужбовці призвані за мобілізацією Військової частини НОМЕР_1 , зокрема: солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення /а.с.17-22/.

У листі тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , адресованого командиру Військової частини НОМЕР_1 , від 21.11.2023 №7/3378 наведено, що у ІНФОРМАЦІЯ_3 20.11.2023 звернулася ОСОБА_1 із заявою про направлення клопотання про виключення її сина солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі списків осіб, які самовільно залишили військову частину, поновлення в списках особового складу частини та зміни статусу на зниклого безвісти. На виконання вимог заявника надіслано: заяву ОСОБА_1 на І арк; засвідчену копію паспорта громадянина України та картки платника податків ОСОБА_1 на 1 арк; засвідчена копія витягу з реєстру територіальної громади про місце реєстрації ОСОБА_1 на 1 арк; засвідчена копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 на 1 арк; засвідчена копія свідоцтва про народження сина ОСОБА_2 на 1 арк; засвідчена копія супровідного листа Департаменту інформатизації МВС України від 29.05.2023 та витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №3 на 3 арк; засвідчену копію постанови про закриття кримінального провадження від 07.11.2023 на 6 арк; засвідчена копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженні №0000457 про закриття кримінального провадження від 07.11.2023 на 1 арк .

У листі начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.01.2024 №7/146 /а.с.26/ повідомлено від імені Військової частини НОМЕР_1 таке: станом на 19.12.2023 достовірної інформації щодо зникнення бeзвісти солдата ОСОБА_2 до командира Військової частини НОМЕР_2 не надходило, тому скласти та надіслати на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 сповіщення неможливо.

Не погодившись з указаною протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 , позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 2 Закону № 2011-XI, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 9 Закону № 2011-XI, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону № 2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, визначає Закону України від 12.07.2018 № 2505-VIII "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" (далі - Закон № 2505-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 1 Закону № 2505-VIII наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: особа, зникла безвісти, - фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук; особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру;

Згідно зі статтею 4 Закону № 2505-VIII особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

Якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, була оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не було встановлено, проведення розшуку в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 6 Закону № 2505-VIII близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме).

Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України.

Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб.

Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

У відзиві відповідач зазначив, що проведене службове розслідування, згідно з яким ОСОБА_2 разом з іншими військовослужбовцями самовільно без дозволу командира покинули розташування підрозділу поблизу міста Лисичанськ Луганської області в напрямку міста Бахмут, який не перебував в зоні ведення активних бойових дій. На підставі наведених відомостей ОСОБА_2 було обліковано, як військовослужбовця який самовільно залишив частину.

Суд звертає увагу, що підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).

Пунктом 1 розділу ІI Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (пункт 1 розділ V Порядку № 608).

Відповідно до пункту 1 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (пункт 6 розділу VI Порядку № 608).

Водночас, матеріалами справи встановлено, що відповідно до постанови Територіального управління Державного бюро розслідування, розташоване у місті Краматорську, про закриття кримінального провадження від 07.11.2023 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000457 від 11.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України, за фактом того, що 25.05.2022 під час дії в Україні воєнного стану вчинили дезертирство, а саме: самовільно залишили розташування підрозділу військової частини в районі виконання завдань за призначенням поблизу м. Лисичанськ Луганської області з закріпленою зброєю, військовослужбовці, призвані за мобілізацією, Військової частини НОМЕР_1 , зокрема: солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення /а.с.17-22/.

У наведеній постанові встановлено, що під час досудового розслідування не було отримано відомостей про те, що, зокрема, солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самовільно залишив військову частину, а отримано дані, що вказаний військовослужбовець зник безвісті, тому в його діях порушень вимог статті 65 Конституції України, статті 17 Закону України "Про оборону України", статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статей 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України не вбачається, тобто в його діях відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 Кримінального кодексу України, тобто дезертирство, самовільне залишення місце несення служби.

Також у матеріалах справи наявний витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №3 від 03.07.2023, який був виданий Міністерством внутрішніх справ України на запит ОСОБА_1 №А-12632 від 29.05.2023, відповідно до якого ОСОБА_2 набув статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, з 13.06.2023 (відомості про кримінальне провадження або судову справу, в рамках яких проводиться розшук : 0000133 від 30.05.2022 Відділ поліції № 2 (м. Волочиськ) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області) /а.с.15-16/.

Як зазначалось вище, відповідно до статті 4 Закону № 2505-VIII особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом.

Таким чином, ОСОБА_2 має статус особи, що зникла безвісти за особливих обставин.

Отже, висновки відповідача, зазначені у відповідних наказах щодо самовільного залишення ОСОБА_2 військової частини, є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та суперечать фактичним обставинам справи.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_1 №84 від 29.05.2022 у частині призупинення виплат грошового і здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення ОСОБА_2 з 26.05.2022, №69 від 08.03.2023 у частині виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з 07.03.2023 підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що відповідно до пунктів 4, 5 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.11.2022 за № 1407/38743 (далі - Інструкція № 280, у редакції, чинній на момент набуття ОСОБА_2 статусу особи, що зникла безвісти за особливих обставин - 13.06.2023), облік особового складу організовується і ведеться на підставі штатів (штатних розписів), наказів відповідних командувачів, командирів та керівників (далі - командир (керівник)) органів військового управління та органу управління Держспецтрансслужби, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, у тому числі наказів по особовому складу, наказів по стройовій частині та інших документів, передбачених цією Інструкцією. Відповідно до цілей і завдань, облік особового складу поділяється на персональний, штатно-посадовий та статистичний.

Персональний облік ведеться стосовно кожного військовослужбовця та працівника окремо і призначений для системного відображення початку, проходження ними військової служби (трудової діяльності), звільнення з військової служби (звільнення з роботи), виконання ними військового обов`язку у запасі або проходження служби у військовому резерві, а також для накопичення та збереження інформації, що відображає відносини у зв`язку з їх перебуванням на військовій службі (здійснення трудової діяльності), перебування у запасі або проходження служби у військовому резерві, біографічних та інших даних, які об`єктивно характеризують військовослужбовця або працівника.

Штатно-посадовий облік призначений для здійснення систематичного аналізу укомплектованості органів військового управління та органу управління Держспецтрансслужби, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій особовим складом й обліку вакантних посад, організації контролю за службовим переміщенням особового складу та оперативного доступу до інформації для складання звітів.

Статистичний облік ведеться в інтересах отримання узагальнених цифрових показників, які характеризують кількісний і якісний склад особового складу. За даними статистичного обліку плануються укомплектування військ (сил) особовим складом, їх матеріально-технічне забезпечення, підготовка та відновлення втрат.

Персональний, штатно-посадовий і статистичний обліки утворюють базу даних, яка забезпечує отримання узагальненої інформації з питань укомплектованості, проходження військової служби військовослужбовцями або здійснення трудової діяльності працівниками.

Облік працівників ведеться відповідно до законодавства та цієї Інструкції.

Командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління та органі управління Держспецтрансслужби, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях, у тому числі у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, в управліннях, відділах, службах, відділеннях та групах персоналу (далі - служба персоналу), Кадровому центрі Збройних Сил України (далі - Кадровий центр Збройних Сил) та кадрових центрах видів Збройних Сил (далі - кадровий центр), на кораблях (суднах) та в підрозділах військових частин, створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 16 розділу ІІ Інструкції № 280 не виключаються із списків особового складу військової частини, а обліковуються як тимчасово відсутні особи, зокрема, які зникли безвісти - до визнання їх у судовому порядку безвісно відсутніми або оголошеними померлими.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу VІ Інструкції № 280 у разі загибелі (смерті), захоплення в полон або заручником, а також інтернування в нейтральній державі або зникнення безвісти військовослужбовця командир військової частини зобов`язаний організувати не пізніше наступного після загибелі (смерті), захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти військовослужбовця дня повідомлення засобами зв`язку та письмово керівника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця, дату і причину його загибелі (смерті), обставини захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти.

Сповіщення на загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця (далі - сповіщення командира військової частини), керівнику районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця направляється за формою, установленою додатком 31 до цієї Інструкції. Сповіщення командира військової частини може бути надіслане після закінчення проведення службового розслідування (спеціального розслідування, розслідування аварії (катастрофи), розслідування авіаційної події та інциденту в авіації) у разі його проведення.

Командир національного контингенту зобов`язаний у день загибелі (смерті), захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти військовослужбовця особисто повідомити через засоби зв`язку та письмово командувача виду Збройних Сил, якому він підпорядкований. Командувач виду Збройних Сил, якому підпорядкований командир національного контингенту, повідомляє керівника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця дату і причину його загибелі (смерті), обставини захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти в порядку, установленому пунктом 1 цього розділу.

Згідно з пунктом 6 розділу VІ Інструкції № 280 сповіщення командира військової частини складається у двох примірниках. Перший примірник (разом із свідоцтвом про смерть - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця) надсилається до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання членів сім`ї (близьких родичів) загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця протягом доби після отримання достовірної інформації про його загибель (смерть), захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральній державі або зникнення безвісти.

Надсилати сповіщення командира військової частини безпосередньо сім`ї (близьким родичам) військовослужбовця категорично забороняється.

Відповідно до пункту 14 розділу VІ Інструкції № 280 у районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки ведеться книга обліку загиблих (померлих) військовослужбовців, сім`ї яких проживають на території району (міста) (додаток 36). Записи в книзі робляться на підставі отриманих сповіщень командирів військових частин. Відсутні дані на загиблих (померлих) військовослужбовців записуються до книги на підставі інших документів, які надійшли з військових частин або були надані членами сім`ї (близькими родичами) загиблого (померлого) військовослужбовця.

Сповіщення командирів військових частин, що надійшли до районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки від військових частин, підшиваються та зберігаються в окремих справах.

Відповідно до пунктів 15, 17 розділу VІ Інструкції № 280 районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки на підставі одержаного сповіщення командира військової частини зобов`язаний протягом семи днів після його отримання вручити сім`ї (близьким родичам) загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця сповіщення сім`ї (додаток 37), а також висловити їм співчуття, проінформувати щодо установлених законодавством пільг, роз`яснити порядок подання документів для призначення пенсії (допомоги) та інших виплат членам сім`ї військовослужбовця.

У разі надходження до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки будь-яких змін до раніше отриманого сповіщення командира військової частини керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний внести відповідні зміни до облікових документів, повідомити про них сім`ю (близьких родичів) загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця, а якщо ці зміни впливають на виплату пенсії або отримання встановлених пільг та матеріальних допомог, одночасно повідомити про це відповідні державні органи, які їх надають.

Отже, аналіз викладених вище положень законодавства свідчить, що врученню сповіщення сім`ї (близьким родичам) загиблого або зниклого безвісти передує чітко встановлена процедура.

Таким чином, усі документи щодо військовослужбовця, який проходить військову службу у військовій частині, у тому числі, оригінали наказів зберігаються у такій військовій частині, а у випадку загибелі такого військовослужбовця особова справа такого військовослужбовця передається до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Отже, відповідач є органом, який може видавати сповіщення про зникнення безвісти.

Посилання відповідача, що станом на 19.12.2023 достовірної інформації щодо зникнення бeзвісти солдата ОСОБА_2 командира Військової частини НОМЕР_2 не надходило, тому скласти та надіслати на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 сповіщення неможливо, є неправомірним та безпідставним, оскільки судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 набув статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, з 13.06.2023.

Суд зазначає, що Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2019 №342/158/17 дійшов висновку, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій.

Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Отже, відповідачем не виконано встановленого обов`язку щодо направлення сповіщення районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки, у зв`язку з чим така бездіяльність відповідача є протиправною.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що належним способом захисту прав і свобод позивача є визнання бездіяльності відповідача щодо направлення сповіщення районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки про зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 протиправною та зобов`язання відповідача направити сповіщення районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки про зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 .

Суд також звертає увагу, що у листі тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , адресованого командиру Військової частини НОМЕР_1 , від 21.11.2023 №7/3378 наведено, що у ІНФОРМАЦІЯ_3 20.11.2023 звернулася ОСОБА_1 із заявою про направлення клопотання про виключення її сина солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі списків осіб, які самовільно залишили військову частину, поновлення в списках особового складу частини та зміни статусу на зниклого безвісти. На виконання вимог заявника надіслано: заяву ОСОБА_1 на І арк; засвідчену копію паспорта громадянина України та картки платника податків ОСОБА_1 на 1 арк; засвідчена копія витягу з реєстру територіальної громади про місце реєстрації ОСОБА_1 на 1 арк; засвідчена копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 на 1 арк; засвідчена копія свідоцтва про народження сина ОСОБА_2 на 1 арк; засвідчена копія супровідного листа Департаменту інформатизації МВС України від 29.05.2023 та витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №3 на 3 арк; засвідчену копію постанови про закриття кримінального провадження від 07.11.2023 на 6 арк; засвідчена копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженні №0000457 про закриття кримінального провадження від 07.11.2023 на 1 арк.

У листі начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.01.2024 №7/146 /а.с.26/ повідомлено від імені Військової частини НОМЕР_1 таке: станом на 19.12.2023 достовірної інформації щодо зникнення бeзвісти солдата ОСОБА_2 до командира Військової частини НОМЕР_2 не надходило, тому скласти та надіслати на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 сповіщення неможливо.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано відповідь на питання, наведені в зверненні позивача від 20.11.2023.

Таким чином, суд з урахуванням частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.11.2023 та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.11.2023 та прийняти вмотивоване рішення за результатом розгляду такої заяви, з урахуванням висновків суду.

Стосовно позовних вимог щодо відновлення в обліку особового складу Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поновлення перебігу військової служби та нарахування і виплату грошового забезпечення, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

На час розгляду даної справи відповідачем не розглянуто по суті заяву заяви ОСОБА_1 від 20.11.2023, а тому вимоги позивача в цій частині є передчасними та необґрунтованими. Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у позові у частині вказаних позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Підстави розподілу судових витрат пов`язаних сплатою судового збору відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 243-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №84 від 29.05.2022 у частині призупинення виплат грошового і здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення ОСОБА_2 з 26.05.2022.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №69 від 08.03.2023 (по стройовій частині) у частині виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з 07.03.2023.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо направлення сповіщення районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки про зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 направити сповіщення районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки про зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , урахуванням висновків суду.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.11.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.11.2023 та прийняти вмотивоване рішення за результатом розгляду такої заяви, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.С. Канигіна