Справа № 460/15553/25
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 460/15553/25 пров. № А/857/37636/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Запотічного І. І.

Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АВ-ФАРМА» на ухвалу судді Рівненського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року (головуючий суддя Друзенко Н.В.) про відмову у відкритті провадження, ухвалену за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у справі №460/15553/25 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «АВ-ФАРМА» до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАРММЕДАЛЬЯНС» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

28.08.2025 Приватне акціонерне товариство «АВ-ФАРМА» звернулось в Рівненський окружний адміністративний суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРММЕДАЛЬЯНС» переможцем публічної закупівлі «Аптечка медична загальновійськова індивідуальна (АМЗІ)» за ДК 021:2015-33190000-8 «Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні», що оголошена за ідентифікатором № UA-2025-07-29-010623-a., та прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю на загальну суму 951016,00 грн., оформлене протоколом уповноваженої особи №246 від 15.08.2025.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «АВ-ФАРМА» до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАРММЕДАЛЬЯНС» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження суддя суду першої інстанції виходив з того, що позов Приватного акціонерного товариства "АВ-ФАРМА" до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРММЕДАЛЬЯНС" переможцем публічної закупівлі «Аптечка медична загальновійськова індивідуальна (АМЗІ)» за ДК 021:2015-33190000-8 «Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні», що оголошена за ідентифікатором № UA-2025-07-29-010623-a., та прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю на загальну суму 951016,00 грн., оформлене протоколом уповноваженої особи №246 від 15.08.2025, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір виник із договірних правовідносин, а не публічно-правових.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням судді суду першої інстанції, позивачем 03.09.2025 подано апеляційну скаргу, яка була повернена судом апеляційної інстанції, а згодом 10.09.2025 повторного подано апеляційну скаргу, яка перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що частиною 5,6 ст. 33 Закону №922-VIII встановлено, що з метою забезпечення права на оскарження рішень замовника до органу оскарження договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через 10 днів з дати оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір закупівлю. Апелянт зазначає, що станом на день подання позовної заяви, так станом і на день подання апеляційної скарги між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та Третьою особою - ТОВ «ФАРММЕДАЛЬЯНС», як з переможцем спрощеної закупівлі, жодного договору не укладено, інформація про укладання будь-якого договору із переможцем закупівлі не оприлюднена відповідачем через авторизовані електронні майданчики.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вжиття судом заходів повідомлення сторін про відкриття апеляційного провадження, за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення судді суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій та повноважень, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися суб`єктом саме у тих правовідносинах, де виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При прийнятті оскаржуваної ухвали суддею суду першої інстанції правильно враховано, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Водночас, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

При вирішенні питання щодо компетенції суду у розгляді конкретного спору слід врахувати, що судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Так, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Отже, юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Суддя суду першої інстанції правильно зазначив, що предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів.

Отже, кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Суд апеляційної інстанції погоджується з правовою позицією судді суду першої інстанції, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Крім урахування суб`єктного складу спірних правовідносин, суди повинні виходити також із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, з яких виник спір, змісту та юридичної природи обставин у справі і мету пред`явлення позову.

Водночас, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Так, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тобто, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Як це неодноразово у постановах зокрема, від 20 вересня 2018 року у справі № 813/1076/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 817/986/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 520/13190/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, а участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Повертаючись до підстав апеляційної скарги суд апеляційної констатує, що предметом спору у цій справі є незгода позивача з рішенням військової частини, оформленим протокольним рішенням №246 від 15.08.2025, щодо визначення Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРММЕДАЛЬЯНС» переможцем спрощеної закупівлі по предмету закупівлі «Аптечка медична загальновійськова індивідуальна (АМЗІ)», номер оголошення в електронній системі закупівель № UA-2025-07-29-010623-a., та прийняття рішення про намір укласти з таким переможцем договір про закупівлю, як це правильно встановив суддя суду першої інстанції.

Згідно вимог п.11 ч.1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, на спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про оборонні закупівлі», крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю.

Так, як це підтверджується даними, які містяться на сайті://prozorro.gov.ua, торги, які стали підставою звернення з цим позовом до суду, було проведено саме за процедурою «спрощених торгів» та застосовано електронну систему закупівель, а відтак, як це слушно зазначив суддя суду першої інстанції, юрисдикція адміністративних судів на такий спір не поширюються.

Щодо доводів апелянта про те, що станом на день подання позовної заяви, так станом і на день подання апеляційної скарги між відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та третьою особою - ТОВ «ФАРММЕДАЛЬЯНС», як з переможцем спрощеної закупівлі, жодного договору не укладено, інформація про укладання будь-якого договору із переможцем закупівлі не оприлюднена відповідачем через авторизовані електронні майданчики, то колегія суддів такі відхиляє та зазначає, що відповідно до закупівлі за ідентифікатором № UA-2025-07-29-010623-a в електронній системі закупівель Prozorro у розділі інформація про договір зазначено дату підписання - 02 вересня 2025 року, отже вже на дату подання апеляційної скарги від 03.09.2025 договір був укладений, а отже результат «спрощених торгів» були зреалізований.

Враховуючи вище вкладені обставини, суд апеляційної інстанції зазначає, що суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «АВ-ФАРМА» до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРММЕДАЛЬЯНС» переможцем публічної закупівлі «Аптечка медична загальновійськова індивідуальна (АМЗІ)» за ДК 021:2015-33190000-8 «Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні», що оголошена за ідентифікатором № UA-2025-07-29-010623-a., та прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю на загальну суму 951016,00 грн., оформлене протоколом уповноваженої особи №246 від 15.08.2025, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки повноваження адміністративного судочинства на розгляд такого спору не поширюються в силу приписів п.11 ч.1 ст.19 КАС України.

Отже, оскільки у справі, яка розглядається, спірні правовідносини не пов`язані зі здійсненням відповідачем владної управлінської функції, бо сама суть спору зводиться до правовідносин, які зачіпають майнові інтереси учасників торгів, які перейшли у стадію виконання договору, та враховуючи що торги проведено саме за процедурою «спрощених торгів» та застосовано електронну систему закупівель, а відтак зазначені обставини мали наслідком відмовити у відкритті провадження в даній адміністративній справі, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки судді суду першої інстанції про те, що оскільки захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із господарських відносин, здійснюється у визначеному Господарським процесуальним кодексом України порядку, а відтак дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що має наслідком відмову у відкритті провадження в даній адміністративній справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення стаття 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що при прийнятті оскаржуваного рішення суддя суду першої інстанції правильно встановлено обставини справи та додержав норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АВ-ФАРМА» залишити без задоволення, а ухвалу судді Рівненського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року у справі №460/15553/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді І. І. Запотічний
Р. М. Шавель