Справа № 320/58266/24
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року м. Київ справа №320/58266/24

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Леонтовича А.М., суддів: Лисенко В.І., Терлецької О.О. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України

третя особа Міністерство оборони України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Кабінету Міністрів України (далі відповідач), третя особа - Міністерство оборони України, в якому просить:

- визнати бездіяльність Кабінету Міністрів України протиправною щодо не внесення змін до Постанови КМУ від 27.04.2011 р. № 446 Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей щодо ветеранів податкової міліції;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України внести зміни до Постанови КМУ від 27.04.2011 р. № 446 Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей щодо забезпечення ветеранів податкової міліції і членів їх сімей санаторно-курортними путівками.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не внесення змін до Постанови КМУ від 27.04.2011 р. № 446 Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей щодо ветеранів податкової міліції позбавляє його права користування санаторно-курортними путівками.

Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа вважає позов безпідставним та просить у його задоволенні відмовити.

III. Процесуальні дії у справі

03.12.2024 позивач звернувся із позовом до суду.

Ухвалою суду від 15.12.2024 позовну заяву залишено без руху.

Позивач, у строк та спосіб викладений в ухвалі, усунув недоліки позовної заяви.

30.04.2025 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 29 травня 2025 року о 14.00 год.

29.05.2025 в судове засідання з`явились сторони, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх, представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив у задоволені позову відмовити. Вислухавши думку сторін дослідивши матеріали справи, суд на місці ухвалив зобов`язати відповідача розмістити оголошення, у зв`язку з чим відкласти розгляд справи до 10.07.2025 до 14:00.

09.07.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про залучення третіх осіб.

10.07.2025 в судове засідання сторони не з`явились, до початку судового засідання від представників сторін надійшли клопотання про розгляд клопотання про залучення третіх осіб в порядку письмового провадження. Суд на місці ухвалив розгляд клопотання про залучення третьої особи здійснювати в порядку письмового провадження. Наступне судове засідання призначити на 01 вересня 2025 року о 14:00.

Ухвалою суду від 10.07.2025 клопотання представника відповідача задоволено, залучено до участі в справі Міністерство оборони України в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

17.07.2025 від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення.

22.07.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

04.08.2025 від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення.

29.08.2025 від третьої особи надійшли пояснення щодо позовної заяви.

01.09.2025 в судове засідання з`явились сторони, суд на місці ухвалив у зв`язку з першою неявкою представника позивача без поважної причини відкласти розгляд справи на 22.09.2025 року на 14:00.

22.09.2025 в судове засідання з`явились сторони, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін суд на місці ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу до колегіального розгляду по суті на 22.10.2025 о 14:00.

22.10.2025 в судове засідання з`явились сторони, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з урахуванням думки сторін, колегія суддів вирішила подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив службу в органах податкової міліції. Наказом Державної податкової адміністрації України від 29 листопада 2005 року № 147-о/д позивача з 30.11.2005 р., звільнено з податкової міліції у відставку за пунктом 65 підпункту «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою КМУ УРСР від 29 липня 1991 року № 114 та з врахування постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 року № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги». Вислуга років на 30 листопада 2005 року складає: в календарному обчисленні - 30 років 11 місяців 02 дні; в пільговому обчисленні - 42 роки 06 місяців 26 днів.

ОСОБА_1 є ветераном органів внутрішніх справ та ветераном податкової міліції.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Києві та 01.12.2005 року, отримує пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з розрахунку 90% грошового забезпечення (пенсійна справа № А 3020).

27.04.2011 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 446 "Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей" (далі - Постанова № 446).

Відповідно до абзацу третього пункту 3 Постанови № 446, ветерани військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби, служби цивільного захисту, Держспецзв`язку, особи, зазначені у статтях 6-1 - 6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", забезпечуються путівками державними органами, з яких вони були звільнені на пенсію, а у разі їх ліквідації - правонаступниками.

Позивач, є ветераном органів внутрішніх справ та ветераном податкової міліції звільненим на пенсію з Державної податкової адміністрації в листопаді 2005 р.

Як ветеран органів внутрішніх справ стоїть обліку в Центральній поліклініці МВС України. До 2011 р. отримував санаторно-курортні путівки в поліклініці МВС. З 2011 р - в Державній податковій адміністрації, а пізніше у правонаступника - Державній фіскальній службі України (далі ДФС).

Верховна Рада України прийняла Закон України "Про Бюро економічної безпеки України" від 28 січня 2021 року № 1150-IX (далі Закон № 1150-IX), який набрав чинності 25.03.2021.

Бюро економічної безпеки України (далі БЕБ) розпочало свою діяльність у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.11.2021 № 1493-р "Про початок діяльності Бюро економічної безпеки".

У відповідності до пункт 4 розділу VI Закону № 1150-IX, за колишніми працівниками податкової міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб, встановлені Законом України "Про Національну поліцію".

З дня початку роботи БЕБ почалась ліквідація ДФС і податкової міліції.

На час розгляду даної справи Урядом не визначено правонаступника податкової міліції.

Позивач зазначає, що з дня ліквідації податкової міліції він, як ветеран податкової миіліції не може отримати санаторно-курортні путівки.

16.09.2024 р. позивач звернувся із заявою до Прем`єр-міністра України із проханням внести відповідні зміни до Постанови № 446 стосовно врегулювання питання забезпечення права колишніх працівників податкової міліції на отримання санаторно-курортних путівок.

Секретаріат КМУ листом від 26.09.2024 р. за № П-17463/26-24/1 направив заяву позивача Міністерству фінансів, МВС та БЕБ для розгляду та надання відповіді.

Міністерство фінансів України листом від 01.11.2024 р. № 10020-26/П-312/4/2075 повідомило, що забезпечення ветеранів податкової міліції санаторно-курортними путівками не належить до компетенції Мінфіну, зазначивши, що це питання має вирішувати МВС.

Департамент охорони здоров`я МВС листом від 22.10.2024 р. № 35721/33-2024 повідомив, що розробником Постанови № 446 є Міністерство оборони України.

БЕБ листом від 09.10.2024 р. № 2146/0/12 повідомило, що БЕБ не є правонаступником податкової міліції.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не внесення змін до Постанови № 446 щодо ветеранів податкової міліції позбавляє його права користування санаторно-курортними путівками, звернувся до суду із даним позовом.

V. Норми права

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до положень статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Повноваження Кабінету Міністрів України у спірних правовідносинах, зокрема, регламентовано Конституцією України, Законом України від 27.02.2014 № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон № 794-УІІ), Законом України від 17.03.2011 «Про центральні органи виконавчої влади» (далі - Закон № 3166-УІ), Постанова Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 «Про затвердження порядку здійснення заходів пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств та інших органів виконавчої влади» (далі - Постанова № 1074).

Згідно положень частини другої статті 113 Конституції України та частини першої статті 1 і статті 4 Закону «Про Кабінет Міністрів України» Уряд України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, що у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Стаття 20 Закону «Про Кабінет Міністрів України» визначає повноваження Кабінету Міністрів України зокрема Уряд утворює, реорганізовує і ліквідує міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідно до закону в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання органів виконавчої влади, затверджує положення про зазначені органи.

27.04.2011 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 446 "Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей" (далі - Постанова № 446).

Згідно абзацу третього пункту 3 Постанови № 446, ветерани військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби, служби цивільного захисту, Держспецзв`язку, особи, зазначені у статтях 6-1 - 6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", забезпечуються путівками державними органами, з яких вони були звільнені на пенсію, а у разі їх ліквідації - правонаступниками.

Верховна Рада України прийняла Закон України "Про Бюро економічної безпеки України" від 28 січня 2021 року № 1150-IX (далі Закон № 1150-IX), який набрав чинності 25.03.2021.

Бюро економічної безпеки України (далі БЕБ) розпочало свою діяльність у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.11.2021 № 1493-р "Про початок діяльності Бюро економічної безпеки".

Згідно пункту 4 розділу VI Закону № 1150-IX, за колишніми працівниками податкової міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб, встановлені Законом України "Про Національну поліцію".

У відповідності до частини першої статті 104, частини третьої та четвертої статті 105, частини першої статті 110 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Ліквідація юридичної особи відбувається: 1) за рішенням її учасників, суб`єкта управління державної або комунальної власності або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами; 2) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади; 3) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, за позовом відповідного органу державної влади.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

У відповідності до статті 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії, бюро. Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Згідно статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.

Пропозиції щодо утворення, реорганізації та ліквідації територіальних органів центрального органу виконавчої влади на розгляд міністрові вносить керівник центрального органу виконавчої влади.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади можуть утворюватись, ліквідовуватись, реорганізовуватись керівником центрального органу виконавчої влади як структурні підрозділи апарату центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, та Кабінетом Міністрів України.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади створюються у випадках, коли їх створення передбачено положенням про центральний орган виконавчої влади, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно Постанови № 1074 Порядок визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів. Дія цього Порядку поширюється на центральні органи виконавчої влади із спеціальним статусом та їх територіальні органи, крім випадків, коли Конституцією та законами України визначені інші особливості порядку їх утворення, реорганізації або ліквідації. Органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються або ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.

Постановою № 1074 передбачено що, у разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс. Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади, що ліквідується, та визначає суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу.

Згідно пункту 348.1 розділу Розділ XVIII--2 Податкового кодексу України податкова міліція складалася із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діяли у складі відповідних контролюючих органів, останнім із яких є ДФС/територіальні органи ДФС.

Розділ ХУІІІ-2 Податкового кодексу України було виключено на підставі Закону України від 21.12.2016 № 1797-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», відповідно до якого податкова міліція припинила здійснювати контроль за додержанням податкового законодавства, виконувати оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції з дня прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про початок діяльності Бюро економічної безпеки України, але не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності Закону України від 28.01.2021 № 1150-ІХ «Про Бюро економічної безпеки України» (далі - Закон № 1150).

Урядом було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (далі - постанова № 1200) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Пунктом 2 цієї постанови, зокрема, установлено, що:

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності;

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. № 85» № 761 від 21.07.2021 року у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 85 від 05.04.2014 року «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» виключено позицію, яка передбачала граничну чисельність працівників (державних службовців) апарату ДФС України та її територіальних органів у кількості 4974 одиниці.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1127 від 28.10.2021 № 1127 «Деякі питання застосування окремих положень законодавства у процесі реорганізації Державної фіскальної служби», якою постановив:

Установити, що у процесі реорганізації Державної фіскальної служби Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074, застосовується з урахуванням таких особливостей: головою комісії з реорганізації Державної фіскальної служби може бути призначена посадова особа Міністерства фінансів, головою комісії з реорганізації раніше утвореного як юридична особа публічного права територіального органу Державної фіскальної служби (головного управління, митниці) може бути призначена посадова особа з числа працівників такого органу або у разі відсутності посадових осіб в такому органі - посадова особа юридичної особи - правонаступника, або у разі відсутності посадових осіб в такому органі та юридичній особі - правонаступнику - посадова особа Міністерства фінансів або Державної податкової служби, або Державної митної служби, або Бюро економічної безпеки.

Згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2019 № 395 «Питання Державної податкової служби» покладено обов`язок на Голову комісії з реорганізації Державної фіскальної служби щодо забезпечити здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією Державної фіскальної служби.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2025 № 300 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 15.05.2019 № 395 і від 28.10.2021 № 1127» затверджено головою комісії з реорганізації Державної фіскальної служби начальника управління державного майна та ресурсного забезпечення Департаменту інфраструктури та господарського забезпечення Державної податкової служби Шашенкова Я.О., увільнивши від виконання цих обов`язків ОСОБА_2 .

Пунктом 20 Постанови № 1074 визначений функціонал комісії: складає перелік підприємств, установ та організацій, які належать до сфери управління органу виконавчої влади, що припиняється, звертається у разі відсутності правонаступника до Кабінету Міністрів України щодо необхідності визначення суб`єкта управління зазначеними підприємствами, установами та організаціями; здійснює заходи, пов`язані з: виявленням кредиторів та задоволенням відповідно до законодавства їх вимог; одержанням дебіторської заборгованості; закриттям рахунків в органах Казначейства та переведенням залишків коштів правонаступникові або до державного бюджету в установленому законодавством порядку; здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Пунктом 21 Постанови № 1074 встановлено, що голова комісії: затверджує у семиденний строк після утворення комісії план заходів, пов`язаних з реорганізацією або ліквідацією органу виконавчої влади або територіального органу, та кошторис витрат, пов`язаних з роботою комісії; утворює комісію з інвентаризації майна органу виконавчої влади або територіального органу; у разі ліквідації органу виконавчої влади або територіального органу вносить Кабінетові Міністрів України у місячний строк після утворення комісії пропозиції щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади або територіального органу, що ліквідується, та визначення суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління відповідного органу, що ліквідується; визначає у разі потреби з числа членів комісії уповноваженого представника, який представляє на підставі його доручення комісію у відповідних підприємствах, установах та організаціях; забезпечує дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії, у тому числі письмово попереджає їх не пізніше ніж за два місяці до звільнення, повідомляє державну службу зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільняє працівників і забезпечує своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видає відповідні накази та підписує необхідні документи; подає державному реєстраторові в установленому законодавством порядку документи, необхідні для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про припинення органу виконавчої влади або територіального органу; звертається до органу державної податкової служби та органу Пенсійного фонду України з метою одержання відповідно довідки про відсутність заборгованості із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та довідки про відсутність заборгованості.

У разі проведення реорганізації або ліквідації органу виконавчої влади або територіального органу, структурний підрозділ та/або відокремлене майно якого розташовано на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції, видача відповідних довідок здійснюється без проведення документальних позапланових перевірок зазначених органів; затверджує передавальний акт чи розподільчий або ліквідаційний баланс; подає державному реєстраторові документи, необхідні для державної реєстрації припинення органу виконавчої влади або територіального органу.

У разі проведення реорганізації або ліквідації органу виконавчої влади або територіального органу, структурний підрозділ та/або відокремлене майно якого розташовано на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції, до довідки архівної установи не включається інформація про документи, які відповідно до закону підлягають тривалому зберіганню; забезпечує в установленому законодавством порядку на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про проведення державної реєстрації припинення органу виконавчої влади або територіального органу знищення печаток і штампів такого органу; передає виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про проведення державної реєстрації припинення органу виконавчої влади або територіального органу та документацію такого органу його правонаступникові, а у разі його відсутності - державній архівній установі в установленому Мін`юстом порядку; надсилає розподільчий баланс чи передавальний акт правонаступникові органу виконавчої влади або територіального органу.

Голова комісії з припинення органу виконавчої влади інформує за погодженням з керівником органу виконавчої влади, до якого перейшли права та обов`язки органу виконавчої влади, що припиняється, Кабінет Міністрів України про проведення державної реєстрації припинення органу виконавчої влади.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 446, цей Порядок визначає механізм забезпечення Міноборони, МВС, Міністерством інфраструктури, Мін`юстом, СБУ, ДСНС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Державною фіскальною службою (далі - державні органи) військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту; ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», осіб, зазначених у статтях 6-1 - 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, державної пожежної охорони. Державної кримінально-виконавчої служби, служби цивільного захисту, Держспецзв`язку та членів їх сімей санаторно- курортними путівками (далі - путівки) до санаторно-курортних закладів відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про Службу безпеки України», «Про правові засади цивільного захисту», «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України», «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» та «Про жертви нацистських переслідувань».

Згідно пункту 3 Постанови № 446, ветерани військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби, служби цивільного захисту, Держспецзв`язку, особи, зазначені у статтях 6-1 - 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», забезпечуються путівками державними органами, з яких вони були звільнені на пенсію, а у разі їх ліквідації - правонаступниками.

Члени сімей ветеранів, які мають право на пільги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» і отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», забезпечуються путівками державними органами, з яких ветерани були звільнені на пенсію, а у разі їх ліквідації - правонаступниками.

Згідно пункту 4 Постанови № 446 путівки надаються особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості у міру надходження путівок, зокрема, ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби, служби цивільного захисту, Держспецзв`язку і членам їх сімей, особам, зазначеним у статтях 6-1 - 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», - на підставі заяви, медичної довідки лікувальної установи за формою 070/о. посвідчення, яке дає право на пільги, та довідки з Пенсійного фонду України про отримання пенсії.

У зв`язку з набранням чинності 25.03.2021 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», згідно з вимогами постанови № 1200 та абзацу третього пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2019 № 395 «Питання Державної податкової служби» здійснюються заходи, пов`язаних з реорганізацією Державної фіскальної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.05.2019 № 395, в редакції постанови №300 від 18.03.2025, утворена комісія з реорганізації Державної фіскальної служби та затверджено голову комісії заступника Голови Державної податкової служби Шашенкова Я.О.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України розпорядження від 24.11.2021 № 1493-р «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки України», Державною фіскальною службою припинено виконання функції органу виконавчої влади.

VI. Оцінка суду

Предметом розгляду даної справи є перевірка наявності протиправної бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо не внесення змін до Постанови КМУ від 27.04.2011 р. № 446 Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей щодо ветеранів податкової міліції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позовну заяву задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечували.

Дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами, суд зазначає таке.

У відповідності до положень статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, право на захист виникає у випадку порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи, яка звертається за захистом порушеного її права.

При цьому протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце у тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний (постанова Верховного Суду від 11.08.2020 у справі № 320/5970/17).

У постанові від 03.06.2020 у справі № 464/5990/16-а Верховний Суд роз`яснив, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно- правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 14.04.2019 у справі № 342/158/17 міститься висновки щодо визнання протиправною бездіяльність (далі - Постанова).

Відповідно до пункту 37 Постанови як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Згідно з пунктом 38 Постанови для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Судом встановлено, що позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що Кабінет Міністрів України, на виконання розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», не прийняв нормативно-правові акти, що випливають з цього Закону, стосовно чого суд зазначає таке.

Повноваження Кабінету Міністрів України у спірних правовідносинах, зокрема, регламентовано Конституцією України, Законом України від 27.02.2014 № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон № 794-УІІ), Законом України від 17.03.2011 «Про центральні органи виконавчої влади» (далі - Закон № 3166-УІ), Постанова Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 «Про затвердження порядку здійснення заходів пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств та інших органів виконавчої влади» (далі - Постанова № 1074).

У відповідності із положеннями частини другої статті 113 Конституції України та частини першої статті 1 і статті 4 Закону «Про Кабінет Міністрів України» Уряд України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, що у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Стаття 20 Закону «Про Кабінет Міністрів України» визначає повноваження Кабінету Міністрів України зокрема Уряд утворює, реорганізовує і ліквідує міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідно до закону в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання органів виконавчої влади, затверджує положення про зазначені органи.

Згідно частини першої статті 104, частини третьої та четвертої статті 105, частини першої статті 110 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Ліквідація юридичної особи відбувається: 1) за рішенням її учасників, суб`єкта управління державної або комунальної власності або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами; 2) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади; 3) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, за позовом відповідного органу державної влади.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

У відповідності до статті 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії, бюро. Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Згідно статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.

Пропозиції щодо утворення, реорганізації та ліквідації територіальних органів центрального органу виконавчої влади на розгляд міністрові вносить керівник центрального органу виконавчої влади.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади можуть утворюватись, ліквідовуватись, реорганізовуватись керівником центрального органу виконавчої влади як структурні підрозділи апарату центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, та Кабінетом Міністрів України.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади створюються у випадках, коли їх створення передбачено положенням про центральний орган виконавчої влади, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно Постанови № 1074 Порядок визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів. Дія цього Порядку поширюється на центральні органи виконавчої влади із спеціальним статусом та їх територіальні органи, крім випадків, коли Конституцією та законами України визначені інші особливості порядку їх утворення, реорганізації або ліквідації. Органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються або ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.

Постановою № 1074 передбачено що, у разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс. Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади, що ліквідується, та визначає суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу.

Згідно пункту 348.1 розділу Розділ XVIII--2 Податкового кодексу України податкова міліція складалася із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діяли у складі відповідних контролюючих органів, останнім із яких є ДФС/територіальні органи ДФС.

Разом із тим, розділ ХУІІІ-2 Податкового кодексу України було виключено на підставі Закону України від 21.12.2016 № 1797-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», відповідно до якого податкова міліція припинила здійснювати контроль за додержанням податкового законодавства, виконувати оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції з дня прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про початок діяльності Бюро економічної безпеки України, але не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності Закону України від 28.01.2021 № 1150-ІХ «Про Бюро економічної безпеки України» (далі - Закон № 1150).

У 2018 році розпочався процес припинення Державної фіскальної служби та її територіальних органів. На виконання вищевказаних повноважень, Урядом було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (далі - постанова № 1200) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Пунктом 2 цієї постанови, зокрема, установлено, що:

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності;

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про перебування від 17.05.2019 Державної фіскальної служби України () та від 05.08.2019 Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України() у стані припинення на підставі рішення засновника щодо припинення юридичної особи в результаті реорганізації.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. № 85» № 761 від 21.07.2021 року у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 85 від 05.04.2014 року «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» виключено позицію, яка передбачала граничну чисельність працівників (державних службовців) апарату ДФС України та її територіальних органів у кількості 4974 одиниці.

Голова комісії з реорганізації ДФС України видав наказ № 22-рг від 23.07.2021 року «Про вивільнення працівників Державної фіскальної служби України».

Відповідно до пунктів 18, 19 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, до комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу (далі - комісія) з моменту затвердження її персонального складу переходять повноваження щодо управління справами у частині забезпечення здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією або ліквідацією відповідно органу виконавчої влади або територіального органу.

Право підписувати документи щодо припинення органу виконавчої влади або територіального органу надається голові комісії з моменту його затвердження до дня внесення запису про державну реєстрацію припинення органу виконавчої влади або територіального органу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Для здійснення своїх повноважень голова комісії видає накази, використовуючи бланки органу виконавчої влади або територіального органу, що припиняється.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1127 від 28.10.2021 № 1127 «Деякі питання застосування окремих положень законодавства у процесі реорганізації Державної фіскальної служби», якою постановив:

Установити, що у процесі реорганізації Державної фіскальної служби Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074, застосовується з урахуванням таких особливостей: головою комісії з реорганізації Державної фіскальної служби може бути призначена посадова особа Міністерства фінансів, головою комісії з реорганізації раніше утвореного як юридична особа публічного права територіального органу Державної фіскальної служби (головного управління, митниці) може бути призначена посадова особа з числа працівників такого органу або у разі відсутності посадових осіб в такому органі - посадова особа юридичної особи - правонаступника, або у разі відсутності посадових осіб в такому органі та юридичній особі - правонаступнику - посадова особа Міністерства фінансів або Державної податкової служби, або Державної митної служби, або Бюро економічної безпеки.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2019 № 395 «Питання Державної податкової служби» покладено обов`язок на Голову комісії з реорганізації Державної фіскальної служби щодо забезпечити здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією Державної фіскальної служби.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2025 № 300 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 15.05.2019 № 395 і від 28.10.2021 № 1127» затверджено головою комісії з реорганізації Державної фіскальної служби начальника управління державного майна та ресурсного забезпечення Департаменту інфраструктури та господарського забезпечення Державної податкової служби Шашенкова Я.О., увільнивши від виконання цих обов`язків ОСОБА_2 .

На момент розгляду справи за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державна фіскальна служба України та Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України перебуває у стані припинення у зв`язку з реорганізацією, запис про припинення юридичної особи Державної фіскальної служби України не внесений, а від його імені діє комісія з реорганізації, яка здійснює управління його справами.

З метою завершення заходів з реорганізації ДФС та її територіальних органів були утворені відповідні комісії з реорганізації, до яких згідно пункту 18 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого Постановою № 1074, з моменту затвердження їх персонального складу переходять повноваження щодо управління справами у частині забезпечення здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією ДФС/територіального органу ДФС.

Пунктом 20 Постанови № 1074 визначений функціонал комісії: складає перелік підприємств, установ та організацій, які належать до сфери управління органу виконавчої влади, що припиняється, звертається у разі відсутності правонаступника до Кабінету Міністрів України щодо необхідності визначення суб`єкта управління зазначеними підприємствами, установами та організаціями; здійснює заходи, пов`язані з: виявленням кредиторів та задоволенням відповідно до законодавства їх вимог; одержанням дебіторської заборгованості; закриттям рахунків в органах Казначейства та переведенням залишків коштів правонаступникові або до державного бюджету в установленому законодавством порядку; здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Пунктом 21 Постанови № 1074 встановлено, що голова комісії, зокрема: затверджує у семиденний строк після утворення комісії план заходів, пов`язаних з реорганізацією або ліквідацією органу виконавчої влади або територіального органу, та кошторис витрат, пов`язаних з роботою комісії; утворює комісію з інвентаризації майна органу виконавчої влади або територіального органу; у разі ліквідації органу виконавчої влади або територіального органу вносить Кабінетові Міністрів України у місячний строк після утворення комісії пропозиції щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади або територіального органу, що ліквідується, та визначення суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління відповідного органу, що ліквідується; визначає у разі потреби з числа членів комісії уповноваженого представника, який представляє на підставі його доручення комісію у відповідних підприємствах, установах та організаціях; забезпечує дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії, у тому числі письмово попереджає їх не пізніше ніж за два місяці до звільнення, повідомляє державну службу зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільняє працівників і забезпечує своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видає відповідні накази та підписує необхідні документи; подає державному реєстраторові в установленому законодавством порядку документи, необхідні для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про припинення органу виконавчої влади або територіального органу; звертається до органу державної податкової служби та органу Пенсійного фонду України з метою одержання відповідно довідки про відсутність заборгованості із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та довідки про відсутність заборгованості.

Голова комісії з припинення органу виконавчої влади інформує за погодженням з керівником органу виконавчої влади, до якого перейшли права та обов`язки органу виконавчої влади, що припиняється, Кабінет Міністрів України про проведення державної реєстрації припинення органу виконавчої влади.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 446, цей Порядок визначає механізм забезпечення Міноборони, МВС, Міністерством інфраструктури, Мін`юстом, СБУ, ДСНС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Державною фіскальною службою (далі - державні органи) військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту; ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», осіб, зазначених у статтях 6-1 - 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, державної пожежної охорони. Державної кримінально-виконавчої служби, служби цивільного захисту, Держспецзв`язку та членів їх сімей санаторно- курортними путівками (далі - путівки) до санаторно-курортних закладів відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про Службу безпеки України», «Про правові засади цивільного захисту», «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України», «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» та «Про жертви нацистських переслідувань».

Згідно пункту 3 Постанови № 446, ветерани військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби, служби цивільного захисту, Держспецзв`язку, особи, зазначені у статтях 6-1 - 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», забезпечуються путівками державними органами, з яких вони були звільнені на пенсію, а у разі їх ліквідації - правонаступниками.

Члени сімей ветеранів, які мають право на пільги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» і отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», забезпечуються путівками державними органами, з яких ветерани були звільнені на пенсію, а у разі їх ліквідації - правонаступниками.

Відповідно до пункту 4 Постанови № 446 путівки надаються особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості у міру надходження путівок, зокрема, ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби, служби цивільного захисту, Держспецзв`язку і членам їх сімей, особам, зазначеним у статтях 6-1 - 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», - на підставі заяви, медичної довідки лікувальної установи за формою 070/о. посвідчення, яке дає право на пільги, та довідки з Пенсійного фонду України про отримання пенсії.

Враховуючи наведене вище, до повноважень голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України віднесений вичерпний перелік питань що стосуються реорганізації відповідно органу фіскальної служби.

У зв`язку з набранням чинності 25.03.2021 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», згідно з вимогами постанови № 1200 та абзацу третього пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2019 № 395 «Питання Державної податкової служби» здійснюються заходи, пов`язаних з реорганізацією Державної фіскальної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.05.2019 № 395, в редакції постанови №300 від 18.03.2025, утворена комісія з реорганізації Державної фіскальної служби та затверджено голову комісії заступника Голови Державної податкової служби Шашенкова Я.О.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України розпорядження від 24.11.2021 № 1493-р «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки України», Державною фіскальною службою припинено виконання функції органу виконавчої влади.

Тому, подальші заходи з приводу припинення Державної Фіскальної служби як юридичної особи здійснюється комісією з реорганізації Державної фіскальної служби, з урахуванням чинного законодавства України.

Враховуючи встановлені у справі обставини суд вважає, що вказане вище свідчить про відсутність протиправної бездіяльності відповідача з приводу незабезпечення ліквідації Державної фіскальної служби України.

Суд вважає за необхідне, окремо наголосити та звернути увагу позивача на те, що Пунктом 1 Постанови КМУ від 27.04.2011 р. № 446 Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей, цей Порядок визначає, зокрема, механізм забезпечення ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, та членів їх сімей санаторно-курортними путівками (далі - путівки) до санаторно-курортних закладів відповідно до Законів України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про Службу безпеки України", "Про правові засади цивільного захисту", "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України", "Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз" та "Про жертви нацистських переслідувань".

В свою чергу абзац третій пункту третього Постанови № 446, передбачає, зокрема, що ветерани військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, забезпечуються путівками державними органами, з яких вони були звільнені на пенсію, а у разі їх ліквідації - правонаступниками.

Таким чином, у разі завершення процедури ліквідації Державної фіскальної служби відповідачем буде визначено правонаступника - податкової міліції.

Разом із тим, до завершення процедури ліквідації Державної фіскальної служби функції із забезпечення санаторно-курортними путівками згідно Постанови № 446 належать комісії, яка займається припиненням Державної фіскальної служби.

При цьому, з огляду на законодавчу визначеність суб`єкта відповідального за реалізацію права на отримання санаторно-курортного забезпечення путівками та порядку реалізації цього права, суд вважає, що позовні вимоги про зобов`язання Кабінету Міністрів України внести зміни до Постанови № 446 щодо забезпечення ветеранів податкової міліції і членів їх сімей санаторно-курортними путівками, задоволенню не підлягають.

Крім того, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутнє звернення позивача до комісії, яка займається припиненням Державної фіскальної служби, з метою реалізації права на санітарно-курортне обслуговування, зокрема і щодо надання путівок.

У відповідності до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Крім того, право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів особи на момент її звернення до суду.

При цьому, таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Тобто, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у відповідних законодавчих актах право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16.

Разом з тим, саме по собі порушення вимог закону рішенням суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою для цього є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів відповідним рішенням.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, таким чином для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити чи у зв`язку з прийняттям чи діями суб`єкта владних повноважень порушуються права позивача.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, у розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди має похідний характер від встановлення судом самого факту їх порушення, адже відсутність порушеного права, свободи чи інтересу виключає необхідність їх захисту або відновлення.

Саме по собі порушення вимог закону діями (бездіяльністю) або рішеннями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх незаконними є доведеність позивачем порушення цими діями або рішенням безпосередньо його прав та охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи викладене, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача внаслідок прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до комісії, яка займається припиненням Державної фіскальної служби, з метою реалізації права на санітарно-курортне обслуговування, зокрема і щодо надання путівок, а також докази відмови у наданні такого обслуговування, суд вважає що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, колегія суддів дійшов висновку про необгрунтованність адміністративного позову.

VIІ. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

VIІI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи, що в задоволенні позову належить відмовити підстави розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий суддя Леонтович А.М.

судді: Лисенко В.І.

Терлецька О.О.