Справа № 160/17479/25
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
16.06.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в період часу з 25.01.2024 по 19.06.2024 року, з 04.07.2024 по 04.10.2024, з 13.10.2024 по 25.03.2025 року;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень за період часу з 25.01.2024 по 19.06.2024 року, з 04.07.2024 по 04.10.2024, з 13.10.2024 по 25.03.2025 року з урахуванням раніше виплачених розмірів такої винагороди у вказаний період часу.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 24.02.2022 ОСОБА_1 на виконання вимог Закону України Про військовий обов`язок та військову службу призваний на військову службу під час мобілізації. З 27.02.2022 по теперішній час проходить військову службу у підрозділах військової частини НОМЕР_2 , зокрема у військовій частині НОМЕР_4 . В періоди з 07.03.2022 по 06.08.2022, 13.08.2022 по 31.08.2022, 12.09.2022 по 10.12.2022, 11.12.2022 по 16.01.2023, 08.04.2023 по 11.05.2023, 20.07.2023 по 04.08.2023, 06.08.2023 по 07.08.2023, 12.01.2024 по 24.01.2024, 25.01.2024 по 19.06.2024, 04.07.2024 по 04.10.2024, 13.10.2024 по 25.03.2025 брав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Разом з тим, військова частина НОМЕР_2 не здійснила нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, що свідчить про порушення військовою частиною НОМЕР_2 прав військовослужбовця на достатнє грошове забезпечення, передбаченого частиною 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 відкрито провадження в адміністративній справі №160/8090/25 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: - бойовий наказ (бойове розпорядження); - журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); - рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Слід підкреслити, що в матеріалах справи відсутні журнали бойових дій/ведення оперативної обстановки, бойові донесення або постові відомості, а також рапорти командира підрозділу про участь позивача у бойових діях або заходах/виконанні бойових (спеціальних) завдань. Також, слід зауважити, що довідка про безпосередню участь, відповідно до постанови КМУ №168, не являється підставою для виплати додаткової грошової винагороди
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Поряд з цим, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ухвалою суду продовжено строк розгляду справи до 19.11.2025.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 24.02.2022 на виконання вимог Закону України Про військовий обов`язок та військову службу призваний на військову службу під час мобілізації. Згідно довідки від 07.06.2025 №2468, виданою військовою частиною № НОМЕР_2 , перебував на службі у військовій частині НОМЕР_4 з 27.02.2022 по 30.03.2025. Згідно довідки від 07.06.2025 №2469, виданою військовою частиною № НОМЕР_2 , перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_2 з 31.03.2025 по теперішній час.
В періоди з 07.03.2022 по 06.08.2022, 13.08.2022 по 31.08.2022, 12.09.2022 по 10.12.2022, 11.12.2022 по 16.01.2023, 08.04.2023 по 11.05.2023, 20.07.2023 по 04.08.2023, 06.08.2023 по 07.08.2023, 12.01.2024 по 24.01.2024, 25.01.2024 по 19.06.2024, 04.07.2024 по 04.10.2024, 13.10.2024 по 25.03.2025, перебуваючи у званні старший сержант, ОСОБА_1 брав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в Бериславський район Херсонської області, с. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, м. Бахмут Донецької області, АДРЕСА_3 (довідка від 30.03.2025 №3044, видана військовою частиною НОМЕР_4 ).
В матеріалах справи міститься витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 26.01.2024 №48, ОСОБА_1 26.01.2024 прибув до складу сил та засобів, які залучаються та приймають безпосередню участь у бойових діях у складі тактичної групи ІНФОРМАЦІЯ_3 оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 у Харківській області, з метою виконання службових (бойових, спеціальних) завдань.
В подальшому після отримання довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення охорони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України №3044 від 30.03.2025, позивач дізнався, що відповідну додаткову винагороду, збільшену до 100 000,00 грн. за період часу з 25.01.2024 по 25.03.2025, під час отримання ним бойових завдань, він отримував не в повному обсязі.
Позивач, вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди у сумі 100 000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за періоди з 25.01.2024 по 19.06.2024 року, з 04.07.2024 по 04.10.2024, з 13.10.2024 по 25.03.2025, звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ).
За приписами статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною 2 статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частин 1-4 статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався та діє на цей час.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168 (далі - Постанова №168), установлено, зокрема, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Постанову №168 доповнено пунктом 2-1 згідно з Постановою від 07.07.2022 №793, яка застосовується з 24.02.2022, відповідно до якого установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у спірному періоді, суд зазначає таке.
Матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження направлення військовою частиною НОМЕР_4 , під оперативним підпорядкуванням якого у спірний період проходив службу позивач, на адресу відповідача військової частини НОМЕР_2 документів на підтвердження безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, а також кількості днів участі у таких діях та заходах.
При цьому суд зазначає, що лише сам факт несення військової служби на підставі бойового розпорядження військової частини НОМЕР_2 не є достатньою підставою для нарахування та виплати відповідачем позивачеві збільшеної додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн, яка передбачена пунктом 1 Постанови № 168, враховуючи таке.
Нормативно-правові документи, якими врегульовано порядок проходження військовослужбовцями Збройних Сил України, не містять визначення термінів «бойові дії» та «бойовий наказ (розпорядження)».
Отже, бойовий наказ (розпорядження) фактично є правовою підставою участі військовослужбовця у бойових діях або у забезпеченні здійснення відповідних заходів і не доводить факту такої участі, тобто, не є достатнім свідченням того, що військовослужбовець протягом всього періоду відрядження на підставі бойового наказу брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
У постанові Кабінету Міністрів України N 168, в свою чергу, "бойове завдання" використовується для визначення умов, за яких військовослужбовці отримують винагороди. Це визначення охоплює безпосередню участь у бойових діях; виконання спеціальних завдань у зоні бойових дій або в умовах, пов`язаних із ризиком для життя; операції чи завдання, пов`язані із забезпеченням безпеки в умовах воєнного стану.
В розрізі Постанови № 168 слід зауважити, що основний акцент в ній робиться на виконанні військовослужбовцем завдань, що несуть загрозу життю чи здоров`ю, а також пов`язані з активною обороною країни.
З вищевказаного, суд робить висновок, що визначення "бойового завдання" у Статуті гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України не є тотожним для визначення "бойового завдання" передбаченого у Постанові № 168 саме як підставу для виплати додаткової винагороди. Для військовослужбовців, які претендують на винагороду за Постановою № 168, важливо підтвердити, що виконуване завдання відповідало умовам, зазначеним у цьому нормативному акті, з огляду на те, що саме Постанова №168 є спеціальним нормативним актом, який регулює питання додаткової винагороди.
Як зазначалось судом вище, за приписами п. 4 розділу XXXIV Порядку № 260, факт виконання бойового (спеціального) завдання має бути підтверджений відповідними документами, а саме бойовим наказом (розпорядження), журналом бойових дій та рапортом командира про участь у виконанні бойових (спеціальних) завдань).
Факт безпосередньої участі у таких діях та заходах має бути підтверджений додатковими (крім бойового наказу (розпорядження)) доказами (наприклад, витягом з журналу бойових дій, витягом з журналу ведення оперативної обстановки, копією бойового донесення, копією рапорту начальника (командира) підрозділу (групи, загону, екіпажу), де проходив службу в певні періоди часу військовослужбовець, про його участь у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань - із зазначенням кількості днів такої участі, довідкою про участь у бойових діях чи визначених заходах із зазначенням кількості днів такої участі.
В матеріалах справи відсутній будь-який з вище вказаних документів щодо позивача.
Крім того, відповідач неодноразово у своїх поясненнях наголошував, що "бойове завдання", визначене бойовим наказом командира військової частини в спірний період позивач не отримував та не виконував.
За таких обставин, наявними матеріалами справи не підтверджено допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди в розмірі до 100 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць за періоди з 25.01.2024 по 19.06.2024 року, з 04.07.2024 по 04.10.2024, з 13.10.2024 по 25.03.2025 року.
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для відмови в задоволенні позову.
Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19.11.2025.

Суддя О.В. Царікова