Справа № 739/2156/25
Суддя: Чепурко В. В.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 739/2156/25
Провадження № 2-а/739/79/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року м. Новгород-Сіверський

Новгород - Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Лукаш Н.Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення і закриття провадження у справі,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування постанови №510 від 08 серпня 2025 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафів в розмірі 17 000 грн. та закриття провадження у справі.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08 серпня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 виніс оскаржувану постанову №510, якою його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. за начебто відмову від отримання направлення на військово-лікарську комісію та проходження медичного огляду для встановлення придатності до військової служби, що, згідно постанови, є порушенням абзацу 4 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому позивач зазначає, що 21 березня 2023 року його було виключено з військового обліку військовозобов`язаних на підставі підпункту 6 пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як раніше засудженого до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину. Відповідно він втратив статус військовозобов`язаного і на нього не поширюються обов`язки, визначені законодавством щодо проходження ВЛК та виконання вимог про мобілізацію. При цьому рішення про його виключення з військового обліку не було скасоване. Згідно відомостей у «Резерв+» він не є військовозобов`язаним до 23 липня 2026 року. Відповідно він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Також вказує, що зміни до законодавства, які набули чинності 18 травня 2024 року та якими було викладено в новій редакції положення Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», не мають зворотної дії в часі та не можуть впливати на законність його виключення з військового обліку.

Представником відповідача було подано відзив на позов в якому остання просить у задоволенні позову відмовити повністю, при цьому зазначає, що станом на 01 серпня 2025 року, тобто на дату вручення позивачу направлення з метою проходження ВЛК положення частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не містили такої підстави для виключення з військового обліку, як попереднє засудження особи до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, оскільки відповідні положення були виключені із законодавства 18 травня 2024 року, тому позивач мав пройти огляд ВЛК, оскільки підлягав взяттю на облік як військовозобов`язаний. При цьому останній відмовився від проходження ВЛК та отримання направлення на його проходження, що підтверджується відповідними актами. Того ж дня відносно позивача було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а також повідомлено позивачу про час та місце розгляду справи відносно нього. 08 серпня 2025 року позивач на розгляд справи про вчинення вказаного правопорушення не з`явився. За результатами розгляду справи було винесено оскаржувану постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, при цьому представник позивач подав заяву про розгляд справи без їх участі, в якій просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Заяви та клопотання учасників справи

Представником відповідача було подано відзив на позов.

Інших заяв та клопотань учасники справи до суду не подали.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі і визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи

Як встановлено, 21 березня 2023 року позивача було виключено з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі підпункту 6 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із засудженням за вчинення тяжкого злочину, про що міститься відповідна відмітка у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , копія якого є в матеріалах справи (а.с. 16).

Згідно відомостей про позивача, сформованих у його електронному кабінеті в мобільному застосунку «Резерв+» станом на 23 липня 2025 року, останній належав до категорії «не військовозобов`язаний» до 23 липня 2026 року, що підтверджується витягом з даного мобільного застосунку, наявним в матеріалах справи (а.с. 15).

Водночас, 01 серпня 2025 року позивач, перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовився від отримання на направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення його ступеня придатності до військової служби № НОМЕР_2 від 01 серпня 2025 року та проходження даної комісії, що згідно доводів позивача, останній мотивував тим, що він виключений з військового обліку та не є військовозобов`язаним (а.с. 34, 37-39).

Того ж дня оператором відділення призову, солдатом ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення №272 відносно позивача, відповідно до якого останній 01 серпня 2025 року о 12 год. 15 хв., в порушення вимог абзацу 3 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу 4 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відмовився від отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії №4500914 від 01 серпня 2025 року з метою визначення ступеня придатності до військової служби, що підтверджується актом відмови. Дане діяння вчинив в особливий період (а.с. 35).

У подальшому, 08 серпня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 було здійснено розгляд справи відносно позивача за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та винесено оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення №510, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. 00 коп. (а.с. 36).

Згідно даної постанови 01 серпня 2025 року о 12 год. 15 хв. у приміщенні позивачу було виписано направлення на проходження військово-лікарської комісії №4500914 від 01 серпня 2025 року з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Однак, в порушення пункту 21 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року та абзацу 4 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відмовився від отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії №4500914 від 01 серпня 2025 року з метою визначення ступеня придатності до військової служби, що підтверджується актом відмови. Дане діяння вчинив в особливий період (а.с. 36).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи доводи позивача про протиправність оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення №510 від 08 серпня 2025 року, а також відповідні заперечення представника відповідача, суд враховує наступне.

Так, частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Наведена вище норма, яка встановлює відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є бланкетною, оскільки відсилає до інших нормативних актів, якими врегульовано організацію оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Абзацами 1, 3, 6 частини шостої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Аналогічні за своїм змістом обов`язки закріплені положеннями частин першої та третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, на території України було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію №2105-ІХ від 03 березня 2022 року, було оголошено проведення загальної мобілізації.

Отже, за наявності відповідних підстав, особа, яка не виконує обов`язок щодо з`явлення за викликом до відповідно ІНФОРМАЦІЯ_4 , може бути притягнута до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Суд враховує, що згідно частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За своїм змістом склад будь-якого правопорушення, передбаченого положеннями КУпАП, зокрема й правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 210-1 КУпАП, характеризується сукупністю об`єктивних та суб`єктивних ознак, якими є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Об`єктом вказаного вище правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП є суспільні відносини у сфері оборону, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Об`єктивна сторона даного правопорушення може виражатися у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема й в частині порушення правил військового обліку, вчиненого в умовах особливого періоду.

Суб`єкт даного правопорушення є спеціальним, оскільки відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП може нести лише особа, на яку законодавством покладено обов`язок дотримання законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, перелік яких визначений частиною дев`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З суб`єктивної сторони вказане правопорушення характеризується таким обов`язковим елементом як вина у формі умислу чи необережності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно статті 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, на території України було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію №2105-ІХ від 03 березня 2022 року, було оголошено проведення загальної мобілізації.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року(далі Закону України №3543-ХІІ)встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року і на даний час в Україні діє особливий період.

Абзацом 3 частини першої статті 22 Закону України №3543-ХІІ передбачено, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Пунктом 74 Порядку призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16 лютого 2024 року (далі Порядок №560) визначено, що військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно пункту 78 Порядку №560 контроль за направленням та проходженням резервістами та військовозобов`язаними військово-лікарської комісії покладається на керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Частиною дев`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України щодо військового обов`язку поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Отже, лише особи, які належать до вказаних вище категорій, підпадають під дію законодавства про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з чим на них покладається рад додаткових обов`язків, передбачених відповідними законодавчими актами.

При цьому, у разі виключення з військового обліку такі особи втрачають відповідний статус, їхні обов`язки, пов`язані з військовим обліком припиняються.

Пунктом 6 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції станом на 21 березня 2023 року) передбачалося, щовиключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину;

Як з`ясовано судом, позивач 21 березня 2023 року він був виключений з військового обліку на підставі підпункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відомості про виключення з військового обліку в подальшому містилися в електронному кабінеті позивача в мобільному застосунку «Резерв+» станом на 23 липня 2025 року із зазначення про дійсність даного статусу до 23 липня 2026 року.

Таким чином, з 21 березня 2023 року позивач не належить до жодної з вказаних у частині дев`ятій статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» категорій осіб, зокрема він не є військовозобов`язаним, оскільки 21 березня 2023 року був виключений з військового обліку в порядку, передбаченому законодавством, чинним на той час, відповідно на нього не поширюються передбачені законодавством обов`язки, пов`язані з військовою службовою та військовим обліком, зокрема й щодо проходження ВЛК з метою визначення придатності до військової служби.

За таких обставин позивач не є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, що у свою чергу виключає наявність в його діях складу даного правопорушення в цілому.

Стосовно доводів представника відповідача про те, що положення частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 18 травня 2024 року не містять такої підстави для виключення з військового обліку, як попереднє засудження особи до позбавлення волі за тяжкі або особливо тяжкі злочини суд зазначає наступне.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ, який набрав чинності 18 травня 2024 року, статтю 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було викладено в новій редакції, яка не передбачала такої підстави виключення з військового обліку, як засудження особи ранішедо позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Водночас, на час виключення позивача з військового обліку відповідна підстава була передбачена чинним законодавством.

Згідно частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, якщо особу було виключено з військового обліку з підстав, передбачених законодавством, чинним на час ухвалення відповідного рішення, то ухвалення в подальшому змін до законодавства в частині зміни підстав виключення з військового обліку, не можуть бути підставою для автоматичного поновлення відповідної особи на військовому обліку, оскільки це призведе до порушення конституційної заборони зворотної дії закону в часі, яка допускається лише у випадках пом`якшення чи скасування відповідальності особи.

Суд також зазначає,що чинним законодавством не передбачено автоматичного поновлення на військовому обліку військовозобов`язаних, виключений з обліку на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Крім того, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що після 21 березня 2023 року позивача взагалі було поновлено на військовому обліку і він був належним чином поінформований про це.

З наведених вище підстав суд відкидає вказані вище заперечення представника відповідача проти позову як необґрунтовані.

Частиною першою статті 247 КУпАП передбачено, серед іншого, можливість закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 3 частини першої статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи, зокрема те, що позивач не є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, суд приходить до висновку про необхідність скасувати оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення №510 від 08 серпня 2025 року, якою позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., а справи про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП закрити на відсутністю складу вказаного правопорушення. Отже, позов підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати.

Позивачем здійснено судові витрати на сплату судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп. (а.с. 21), при цьому відповідачем судові витрати не здійснювалися.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідно стягнути судові витрати, здійснені на сплату судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 9, 76, 77, 90, 229, 241-246, 251, 255, 262, 268-272, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення і закриття проваджень у справі задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №510 від 08 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, а справу про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП - закрити за відсутністю складу даного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 в якості відшкодування судових витрат 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Чепурко