Справа № 200/7851/25
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року Справа№200/7851/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (адреса 29013, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02.10.2025 № 07 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно із п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати з 24 вересня 2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно із п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, зарахувавши до пільгового стажу з повним робочим днем на підземних роботах з видобутку вугілля за Списком №1 періоди роботи з 27.05.1991 по 16.10.1991, з 13.04.1992 по 12.05.1992, з 20.09.1993 по 13.06.2003, та зарахувавши до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2003 по 14.10.2003 та період роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011 (2 роки 6 місяців 25 днів) у повному розмірі.

Ухвалою від 20 жовтня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність спірного рішення. Наголошує, що дії відповідача щодо незарахування до пільгового та страхового стажу позивача спірних періодів, який дає право на призначення пенсії за віком, є протиправними.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву або заяви про визнання позову. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Будь-яких заперечень, пояснень, заяв, клопотань не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.09.2025 звернулася до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 згідно із п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі ЗУ №1058-IV).

Рішенням від 02.10.2025 №07 за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовило позивачеві в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутності пільгового стажу та відсутності довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Також зазначено, що пільговий стаж за Списком №1, на думку відповідача, відсутній, а загальний страховий стаж склав 25 років 5 місяців.

Відповідно до рішення від 02.10.2025 №07 до пільгового стажу за Списком №1 не було зараховано періоди роботи з 27.05.1991 по 16.10.1991, з 13.04.1992 по 12.05.1992, з 20.09.1993 по 13.06.2003 на підставі записів трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки, на думку відповідача, документ не підтверджує роботу у важких і шкідливих умовах праці протягом повного робочого дня та відсутні довідки, уточнюючі пільговий характер роботи, які підтверджують зайнятість на роботах з шкідливими і важкими умовами праці протягом повного робочого дня. Також в рішенні від 02.10.2025 №07 зазначено, що до страхового стажу не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2003 по 14.10.2003, оскільки запис про припинення виплати не засвідчено печаткою установи. Відповідно до протоколу розрахунку стажу ГУ ПФУ в Хмельницькій області період роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011 (2 роки 6 місяців 25 днів) був зарахований до страхового стажу не в повному обсязі, а саме зараховано лише 2 роки 2 місяці 16 днів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України, передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України Про недержавне пенсійне забезпечення, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно із ст. 24 Закону України №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі ЗУ №1058-IV) встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення трудова книжка є основним документом, що підтверджує загальний стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється

Постановою Кабінету Міністрів України та пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, відповідно до наведених приписів законодавства, обов`язок щодо підтвердження трудового стажу на підставі відповідних довідок, покладається на особу, яка звертається із заявою про призначення пенсії, у разу відсутності у неї (особи) трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи.

Пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383) визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).

При цьому, пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначено Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1 (далі - Порядок № 18-1).

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до протоколу розрахунку стажу ГУ ПФУ в Хмельницькій області спірні періоди роботи з 27.05.1991 по 16.10.1991, з 13.04.1992 по 12.05.1992, з 20.09.1993 по 13.06.2003 були зараховані органом ПФУ до загального страхового стажу на підставі записів трудової книжки НОМЕР_2 позивачки. Отже, записи трудової книжки внесені правильно, місять відповідні печатки, штампи підприємства, з посиланням на первинні документи, а також містять підписи уповноважених осіб підприємства. Проте, вищевказані періоди роботи не були зараховані відповідачем до пільгового стажу за Списком №1.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 позивачка працювала в Шахті «Рассвєт» (): з 27.05.1991 по 16.10.1991 учнем маркшейдера, пов`язана з підземними роботами для проходження практики (записи №1-2); з 13.04.1992 по 12.05.1992 гірником другого розряду з повним робочим днем для проходження практики (записи №3-4); з 20.09.1993 по 13.06.2003 гірничим майстром ВТБ з повним робочим днем під землею, заступником начальника ВТБ з повним робочим днем під землею (записи №6-9).

Вказані професії передбачені як Списком №1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, так і Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 (п. 1010100а усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах), а також всіма наступними Списками №1 аж по нині (затвердженими постановами КМУ: №162 від 11.03.1994, №36 від 16.01.2003 та №461 від 24.06.2016). Так, Списком 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 передбачено, що «Всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах».

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне відкрите акціонерне товариство «Шахта «Рассвєт» дочірнє підприємство державної холдингової компанії «Жовтневвугілля» () основним видом діяльності підприємства було саме: 10.10.1 Добування та збагачення кам`яного вугілля.

Отже, записами трудової книжки НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_1 працювала з 27.05.1991 по 16.10.1991, з 13.04.1992 по 12.05.1992, з 20.09.1993 по 13.06.2003 з повним робочим днем на підземних роботах з видобутку вугілля, що передбачено Списками №1.

Суд наголошує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 провадження К/9901/2399/17.

Суд вважає за необхідне зазначити, що записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року №58.

Суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо спірних періодів його роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, також містять повні відомості про характер виконуваних позивачем робіт, оскільки зазначеними записами чітко визначено, що у спірні періоди позивач виконував роботу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, занятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Суд зазначає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 275/615/17 (К/9901/768/17).

У рішенні відповідача від 02.10.2025 №07 вказано, що для зарахування до пільгового стажу: періоду роботи з 27.05.1991 по 16.10.1991, з 13.04.1992 по 12.05.1992, з 20.09.1993 по 13.06.2003, необхідно надати довідку, уточнюючу характер роботи згідно з Додатком 5 Порядку № 637 та накази про результати атестації робочих місць за умовами праці з відповідними переліками атестованих посад, а у разі ліквідації підприємства - звернутися із відповідною заявою та документами для підтвердження пільгового стажу Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Згідно з п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток 5). У разі відсутності правонаступника, а також у разі знищення архівів у зв`язку з воєнними (бойовими) діями підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, а також до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінфіном.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника регулюється Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1 (далі - Порядок №18-1).

Підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії (далі - Комісії) (пункт 3 Порядку №18-1). Для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, до заяви додаються: документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); трудова книжка; документи (за наявності), видані архівними установами, зокрема: довідка про заробітну плату; копії документів про проведення атестації робочих місць; копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (пункт 11 Порядку №18-1).

Територіальні органи Пенсійного фонду України надають заявникам допомогу у зборі необхідних документів та отриманні через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, витягу з Єдиного державного реєстру в електронній формі для підтвердження стажу роботи (пункт 11 Порядку №18-1). Порядок №18-1 прийнято відповідно до п. 20 Порядку 637, про що прямо зазначено в преамбулі Порядку №18-1. Однак, відповідачем не враховано, що механізм підтвердження Комісією ПФУ періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника вимагається, якщо трудова книжка є втраченою, якщо відсутні необхідні записи або неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Відповідно до п. 2 Порядку №18-1 дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали: у період до 01 січня 2004 року на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, та якщо в трудовій книжці є записи з виправленням або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи. Однак, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо періодів роботи до 01 січня 2004 року за Списком №1, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження пільгового стажу. Тому, за наявності у трудовій книжці достатніх відомостей для підтвердження трудового стажу, підстави для розгляду Комісією ПФУ питання наявності трудового стажу відсутні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №588/647/17.

Щодо посилання відповідача у рішенні на відсутність інформації про спеціальний стаж роботи в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Відповідно до пункту 5 Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 № 10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1, зареєстроване в Мінюсті України 08.07.2014 за № 785/25562, далі - Положення) реєстр застрахованих осіб забезпечує: облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 3 розділу IV Положення відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Аналізуючи зазначені норми права можна дійти висновку, що обов`язок внесення таких відомостей покладено саме на роботодавця, а тому працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до пільгового чи страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем. Тим більше, що позивачка працювала за Списком №1 в ті періоди, коли ще або не існувало індивідуальних відомостях про застраховану особу, або ще тільки починалося ведення такого обліку, і не всі підприємства були до нього адаптовані.

Щодо атестації робочого місця суд зазначає наступне.

Велика палата Верховного суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а дійшла висновку про те, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону N 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Щодо зарахування періоду отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2003 по 14.10.2003 до страхового стажу позивача.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Абзац 3 ч. 1 ст. 24 ЗУ №1058-1V визначає, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV ЗУ №1058-1V, цей закон набув чинності 01.01.2004, до набрання ним чинності відповідні правовідносини регулювались нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема, а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Отже, враховуючи період, протягом якого особа, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), включається до страхового стажу. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29.08.2022 у справі №522/3598/16-а (режим доступу в ЄДРСР: 105947964), від 21.06.2023 у справі №818/153/18 (режим доступу в ЄДРСР: 111692302).

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (далі ЗУ №1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Записами трудової книжки НОМЕР_2 (записи №10-11) підтверджується, що ОСОБА_1 отримувала допомогу по безробіттю з 01.07.2003 по 14.10.2003 у Кіровському міському центрі зайнятості Донецької області, а саме зазначено: 01.07.2003 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; - 14.10.2003 припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно ст. 44 «є» ст. 31 п. 1 пп.11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Також в довідці ОК-5 позивачки є дані (спецкод ЗПЗ056А3) про отримання допомоги по безробіттю в 2003 році в Кіровському міському центрі зайнятості Донецької області та вказано тривалість стажу. На звернення позивачки Донецький обласний центр зайнятості надіслав листа від 23.09.2025, в якому зазначено: «на Ваше звернення від 15.09.2025, надіслане за належністю листом Державного архіву Донецької області від 17.09.2025 № 01-28/423/0/221-25 щодо отримання довідки про підтвердження перебування на обліку як безробітної особи у Кіровському міському центрі зайнятості Донецької області за період з 01.07.2003 по 14.10.2003, повідомляємо наступне. Паперові архівні персональні справи безробітних осіб Кіровського міського центру зайнятості Донецької області залишились на тимчасово окупованій території. На теперішній час оформити та видати Вам довідку про перебування на обліку та отримання допомоги по безробіттю за період з 01.07.2003 по 14.10.2003 не вбачається можливим. Разом з тим, повідомляємо, що записи до трудової книжки щодо періодів отримання Вами допомоги по безробіттю внесені відповідно до вимог чинного законодавства».

Щодо зарахування періоду роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011 до страхового стажу в повному розмірі. Відповідно до протоколу розрахунку стажу ГУ ПФУ в Хмельницькій області період роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011 (2 роки 6 місяців 25 днів) був зарахований до страхового стажу не в повному обсязі, а саме зараховано лише 2 роки 2 місяці 16 днів.

Записами трудової книжки НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_1 працювала з 02.02.2009 по 26.08.2011 менеджером інформаційно-рекламного відділу в ТОВ «Компаньон» () (записи №18-19). Записи в трудовій книжці НОМЕР_2 позивача за період роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011 внесені з посиланням на первинні документи та в них зазначено всі необхідні дані для зарахування періоду роботи до страхового стажу в повному розмірі, а також зазначено уповноважену особу, яка внесла ці записи та скріплено печаткою підприємства. Відповідно до довідки ОК-5 роботодавець ОСОБА_1 сплачував страхові внески до органу ПФУ за період роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011. Крім цього, відповідальність за сплату страхових внесків лежить саме на страхувальнику (роботодавцю), а не на його працівнику. Обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку, внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Щодо відмови відповідача в призначенні пенсії через відсутність довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

За статтею 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо перемішені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у статті 9 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб») не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

З огляду на викладене, суд зазначає, що відсутність довідки внутрішньо переміщеної особи не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії особі.

Таким чином, спірне рішення відповідача є таким, що прийнято необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, а тому визнається судом протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію суд зазначає наступне.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 3 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12 квітня 2018 року справі № 826/8803/15, від 21 червня 2018 року у справі №274/1717/17, від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд також враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 806/965/17 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що призначення пенсій та визначення наявності стажу, достатнього для її призначення, перевірка наявності у особи права на пільгову пенсію є виключно повноваженнями Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача частково.

Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 968 грн. 96 коп. відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (адреса 29013, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02.10.2025 № 07 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (адреса 29013, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) від 24 вересня 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу з повним робочим днем на підземних роботах з видобутку вугілля за Списком №1 періоди роботи з 27.05.1991 по 16.10.1991, з 13.04.1992 по 12.05.1992, з 20.09.1993 по 13.06.2003, та зарахувавши до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2003 по 14.10.2003 та період роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011 (2 роки 6 місяців 25 днів) у повному розмірі, з урахуванням висновків суду у даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (адреса 29013, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

Рішення ухвалене та повне судове рішення складено 20 листопада 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар