Справа № 340/3659/25
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/3659/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Центрально-Південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Цуцман Наталію Ярославівну, звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить:

- скасувати рішення Державної міграційної служби України від 14.05.2025 року №24885 про відмову у визнанні ОСОБА_1 особою без громадянства;

- зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 особою без громадянства.

В обґрунтування вимог представник позивача зазначає, що під час подачі заяви про визнання особи без громадянства подала дійсні, не підроблені документи та не повідомляла ДМС про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу, не є громадянином України або іншої держави (її громадянство не визнано компетентним органом цієї держави та позивач не документована відповідно до законодавства цієї держави), разом із тим не вчиняла злочин проти миру. Натомість помилкове зазначення у одній графі заяви про отримання статусу особи без громадянства, не може бути підставою для отримання такого статусу. Тому, вважає, що згідно з ч. 3 ст. 6-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підстави для прийняття рішення про відмову у визнанні особою без громадянства відносно ОСОБА_1 відсутні.

Ухвалою від 09.06.2025 суддя залишила без руху позовну заяву та встановила десятиденний строк для усунення її недоліків. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою від 07.07.2025 року суддя відкрила провадження у даній справі та вирішила провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; сторонам встановлені строки на подання заяв по суті справи.

Державною міграційною службою України (надалі відповідач) поданий відзив на позову, у якому заперечуються позовні вимоги з тих підстав, що під час проведення процедури визнання особою без громадянства (надалі ОБГ), яка проводилась ДМС з метою встановлення факту неналежності ОСОБА_1 до громадянства будь-якої держави в силу дії її закону, було встановлено, що ОСОБА_1 не може вважатися особою без громадянства, оскільки в силу дії Закону № 1948-І вона набула громадянство рф. Крім того, позивач, графах «Попереднє громадянство (підданство)» та «Мої близькі родичі, що проживають у Україні» заяви від 05.06.2024 № позивач зазначила «---» (прочерк), що розцінено міграційним органом, як те, що позивач повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу. Вказане стало підставою згідно частини 3 статті 6-1 Закону № 3773-VI прийняття рішення про відмову у визнанні ОБГ.

Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби (надалі третя особа на боці відповідача) подано пояснення на позов про те, що ОСОБА_1 звернулась із заявою про визнання ОБГ від 05.06.2024 №, у якій у графах «Попереднє громадянство (підданство)» та «Мої близькі родичі, що проживають у Україні» заяви від 05.06.2024 № позивач зазначила «---» (прочерк). Вказане було спростовано під час проведення співбесіди з позивачем та її родичами. Зі співбесіди працівника ЦПМУ ДМС з позивачем 04.09.2024 встановлено, що раніше позивачу було рекомендовано звернутися до дипломатичного представництва рф, однак, вона до нього не зверталась у зв`язку із відсутністю коштів. Вказане свідчить про обізнаність позивача щодо наявності у неї громадянстві рф, та позивачу неодноразово було рекомендовано звернутися до уповноважених органів рф з метою отримання документів, до посвідчують особу та підтверджують належність до громадянства рф.

Представник позивача подала відповідь на відзив, у якій зазначила про те, що зазначенні позивачем у графі «Мої близькі родичі, що проживають в Україні» заяви від 05.06.2024 № «---» (прочерк) при тому, що у автобіографії від 05.06.2024, позивач зазначила, що її матір`ю є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 1994 року.

Отже, дана помилка або неповне заповнення окремої графи не є спробою ввести в оману орган, а тим більше не змінює суті правового статусу позивача. Допущення неточності не впливає на основні підстави позову тобто відсутність у позивача громадянства будь-якої держави.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, у якій наголошено, що з`ясування обставин, які впливають на визначення статусу особи при розгляді її заяви про визнання ОБГ та прийняття за результатами такого розгляду відповідного рішення

законодавець нерозривно пов`язує із перевіркою відомостей, викладених у заяві про визнання ОБГ. У відповіді на відзив не зазначено жодних доводів про те, які саме порушення були допущені ЦПМУ ДМС та/або ДМС при прийнятті рішення про відмову у визнанні ОБГ та які могли б стати підставами для його скасування, в чому конкретно полягають такі порушення.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі Позивач) народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Ангарськ Іркутської області, РФ, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21.11.1986 року (а.с.9-10). ЇЇ батьками є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У 1994 році ОСОБА_1 разом з батьками переїхала на постійне проживання до с. Цибулеве Кіровоградської області. Постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю Цибулівського старостинського округу Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №19 від 26.10.2023 року.

З 01.09.1994 по 20.06.2002 роки ОСОБА_1 навчалась у Цибулівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Знам`янського району Кіровоградської області та отримала свідоцтво про базову загальну середню освіту НОМЕР_2 від 24 червня 2002 року та додаток до свідоцтва, що підтверджується довідкою Дмитрівського ліцею імені Т.Г.Шевченка Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №01-48/43 від 04.03.2024 року (а.с.15).

Згідно відповіді 3501.3-312/35.1-24 від 10.01.2024 року Центрально-Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України ОСОБА_1 за наявними та архівними обліками ЦПМУ ДМС паспортом громадянина України документована не була, клопотання щодо набуття/прийняття громадянства України не порушувала.

30.07.2007 ОСОБА_2 (мати позивача) та ОСОБА_3 (батько позивача) набули громадянства України на підставі пункту 1 статті 8 Закону України «Про громадянства України», при цьому інформація про ОСОБА_1 внесена не була, оскільки станом на 2007 рік, вона була повнолітньою (а.с.17).

ОСОБА_1 звернулась до Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби із заявою від 05.06.2024 року № про визнання особою без громадянства (а.с.81).

ОСОБА_1 видана довідка про звернення за визнанням особою без громадянства до заяви №, яка дійсна до 05.12.2024 року, продовжено до 05.06.2025 року.

Рішенням Державної міграційної служби України про відмову у визнання особою без громадянства від 14 травня 2025 року №024885, яким відмовлено ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 у визнанні особою без громадянства на підставі абз.3 ч.3 ст.6-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», про яке позивача повідомлено листом від 03.11.2022 №8.1-11010/1-22 (надалі спірне рішення, а.с.32-33).

Отже правомірність та законність спірного рішення є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі ж обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, а також право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 1 ст. 33 Конституції України).

У розумінні статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI) особа без громадянства - особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.

Згідно абзацу другого частини 22 статті 4 Закону №3773-VI особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, має право звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про визнання особою без громадянства, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.

Статтею 6-1 Закону №3773-VI передбачено, що заява про визнання особою без громадянства подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, повнолітньою дієздатною особою.

Відомості про дитину наводяться в заяві одного з її законних представників.

Заява про визнання дитини, розлученої із сім`єю, особою без громадянства подається одним з її законних представників. Заява про визнання недієздатної особи особою без громадянства подається її законним представником, про що уповноважена особа центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, робить на заяві відповідний напис. Якщо особа не може власноручно скласти заяву про визнання особою без громадянства у зв`язку з неписьменністю або фізичними вадами, заява на її прохання складається уповноваженою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про що на заяві робиться відповідний напис.

Разом із заявою подається документ, що посвідчує особу, або документ, що надає право на в`їзд або виїзд з держави, виданий іноземною державою (за наявності), документ, що засвідчує факт неперебування у громадянстві іншої держави (за наявності), або інший документ, що підтверджує інформацію, викладену в заяві. У разі відсутності в особи, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, вищезазначених документів за її письмовою згодою проводиться опитування родичів, сусідів або інших осіб (не менше трьох), які можуть підтвердити факти, викладені в заяві.

Особа, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, має право на співбесіду з уповноваженими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Особа, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, зобов`язана співпрацювати з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, з`являтися на співбесіди, надавати докази для визнання її особою без громадянства.

Особі, яка подає заяву про визнання особою без громадянства та не володіє українською мовою, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, безоплатно забезпечує перекладача з мови, якою володіє така особа, а також письмовий переклад її документів.

Особа під час подання заяви про визнання особою без громадянства надає свої біометричні дані для їх фіксації.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом шести місяців з дня подання заяви про визнання особою без громадянства на підставі всієї наявної інформації і документів приймає рішення про визнання особою без громадянства або ж про відмову у визнанні особою без громадянства. Строк розгляду такої заяви може бути подовжений уповноваженою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, до 12 місяців.

Під час розгляду заяви про визнання особою без громадянства центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, вживає необхідних заходів для збору інформації з місця народження такої особи, країн або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з країни, громадянство якої мають члени її сім`ї.

Протягом строку розгляду заяви про визнання особою без громадянства особа вважається такою, яка тимчасово перебуває на території України на законних підставах. Для підтвердження цього особі видається довідка встановленого зразка про звернення за визнанням особою без громадянства.

Якщо під час процедури визнання особою без громадянства з`ясуються обставини, що можуть свідчити про наявність умов для визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», розгляд заяви про визнання особою без громадянства зупиняється до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Залежно від результатів розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, розгляд заяви про визнання особою без громадянства поновлюється або припиняється.

Якщо під час процедури визнання особою без громадянства з`ясуються обставини, що можуть свідчити про належність особи до громадянства України відповідно до Закону України «Про громадянство України», розгляд заяви про визнання особою без громадянства зупиняється до завершення перевірки належності до громадянства України.

Залежно від результатів такої перевірки розгляд заяви про визнання особою без громадянства поновлюється або припиняється.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції і еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, приймає рішення про відмову у визнанні особою без громадянства у разі, якщо:

- особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави;

- особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу;

- особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства, як це визначено міжнародними актами, розробленими з метою недопущення таких злочинів, або скоїла тяжкий злочин неполітичного характеру поза межами країни проживання до того, як вона була допущена у цю країну, або є винною у вчиненні діянь, що суперечать цілям і принципам Організації Об`єднаних Націй.

Після прийняття рішення про відмову у визнанні особою без громадянства протягом трьох робочих днів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції і еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, направляє особі, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, або ж її законному представнику повідомлення про це із зазначенням підстави відмови відповідно до цього Закону та роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

При цьому, рішення про відмову у визнанні особою без громадянства може бути оскаржено особою, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, або її законним представником до адміністративного суду протягом 20 робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову у визнанні особою без громадянства.

У разі якщо особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, скористалася правом на оскарження, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, подовжує строк дії її довідки про звернення за визнанням особою без громадянства на час до остаточного розгляду її заяви.

У разі якщо особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, не скористалася правом на оскарження, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, вилучає у неї довідку про звернення за визнанням особою без громадянства, повертає їй оригінали документів, поданих разом із заявою про визнання особою без громадянства (за наявності), та вирішує питання про добровільне або примусове повернення чи примусове видворення.

Рішення про визнання особою без громадянства скасовується з підстав, передбачених ч.3 цієї статті. Після прийняття рішення про скасування рішення про визнання особою без громадянства протягом трьох робочих днів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, направляє такій особі без громадянства або її законному представнику повідомлення про це із зазначенням підстави скасування відповідно до цього Закону та роз`ясненням порядку оскарження. Рішення про скасування рішення про визнання особою без громадянства може бути оскаржено до адміністративного суду протягом 20 робочих днів з дня отримання особою повідомлення про скасування рішення.

У разі якщо особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування рішення про визнання особою без громадянства, скористалася правом на оскарження, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не вилучає у неї посвідку на тимчасове або постійне проживання та посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон (за наявності) до остаточного вирішення питання про скасування рішення про визнання особою без громадянства.

У разі якщо особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування рішення про визнання особою без громадянства, не скористалася правом на оскарження, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, вилучає у неї посвідку на тимчасове або постійне проживання та посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон (за наявності), отримані на підставі рішення про визнання особою без громадянства, та вирішує питання про добровільне або примусове повернення чи примусове видворення.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, веде облік осіб, які звернулися із заявою про визнання особою без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про визнання або про відмову у визнанні особою без громадянства та про скасування рішення про визнання особою без громадянства, а також осіб без громадянства, яким видані посвідки на постійне чи тимчасове проживання та посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон відповідно до вимог Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

У свою чергу, порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства, зразки заяви про визнання особою без громадянства, довідки про звернення за визнанням особою без громадянства встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2021 року №317 затверджено «Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства».

Пунктом 2 даного Порядку визначено, що право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку із тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.

Відповідно до пункту 20 Порядку №317, разом із заявою про визнання особою без громадянства особа подає документ, що посвідчує особу, або документ, що надає право на в`їзд або виїзд з держави, виданий іноземною державою (за наявності), документ, що засвідчує факт неперебування у громадянстві іншої держави, строк дії якого закінчився (за наявності), або інший документ, що підтверджує інформацію, викладену в заяві: документи, що підтверджують факт народження особи, перебування її у шлюбі, наявність дітей, навчання в освітньому закладі України або іншої держави, паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, документи про роботу, отримання на території України медичної допомоги, про місце проживання, про право власності на житло або інші об`єкти нерухомості в Україні, довідки, видані органами місцевого самоврядування або державними органами, довідки з посольств іноземних держав або місць попереднього постійного та довгострокового проживання особи, а також з держав, громадянство яких мають члени її сім`ї, тощо.

У разі коли документи подаються законним представником особи, разом з ними подається також документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника.

У разі відсутності у особи, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, зазначених документів та/або документів з фотокарткою (для особи, яка досягла 18-річного віку) за її письмовою згодою проводиться опитування родичів, сусідів або інших осіб (не менше трьох), які можуть підтвердити факти, викладені в заяві, та/або впізнати особу за фотокарткою.

Перелік таких осіб надається особою, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, або встановлюється працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС за результатами розгляду поданих особою документів із урахуванням її місця проживання, навчання, родинних та соціальних зв`язків тощо.

Опитування осіб має бути проведене територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС не пізніше ніж протягом 14 робочих днів з дати подання заяви про визнання особою без громадянства.

Персональні дані особи, що опитується, підтверджуються документами, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, або паспортним документом іноземця або особи без громадянства. Опитаними можуть бути тільки ті іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України.

Разом із тим, результати опитування особи щодо підтвердження фактів, викладених в заяві про визнання особою без громадянства, письмово фіксуються працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС у вигляді пояснення, засвідчуються підписом особи, що була опитана, та працівника територіального органу/територіального підрозділу ДМС та зберігаються у справі про визнання особою без громадянства. Під час опитування працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС можуть задаватися особі уточнюючі питання, які мають істотне значення для вирішення питання щодо визнання особою без громадянства.

За результатами свідчень кожної особи, яка брала участь у впізнанні особи за фотокарткою, складається окремий акт впізнання особи за формою згідно з додатком 2, який враховується під час ідентифікації та/або встановлення особи.

Згідно з пунктом 25 Порядку №317 у ході перевірки поданих документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС формує матеріали справи у паперовій формі, перевіряє справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у межах своїх повноважень з`ясовує питання щодо наявності чи відсутності підстав для прийняття рішення про визнання особою без громадянства.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого було подано заяву про визнання особою без громадянства, здійснює ідентифікацію особи на підставі даних, отриманих з баз даних Єдиного державного демографічного реєстру та відомчої інформаційної системи ДМС.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого було подано заяву про визнання особою без громадянства, не пізніше ніж протягом тижня з дати подання такої заяви проводить перевірку заявника за даними обліку територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, у тому числі щодо належності до громадянства України, шляхом надсилання відповідних запитів.

Відповідь на такі запити повинна надаватися територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС не пізніше ніж протягом 10 робочих днів з моменту отримання відповідного запиту.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого було подано заяву про визнання особою без громадянства, надсилає не пізніше ніж протягом двох тижнів з дати подання такої заяви відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів Служби безпеки, Адміністрації Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи Служби безпеки проводять відповідно до своїх повноважень у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яких не може бути визнано особами без громадянства у зв`язку з наявністю підстав, визначених ч.3 ст.6-1 Закону №3773-VI. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит. Строк перевірки може бути продовжений, але не більш як на один місяць.

При цьому, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС отримує інформацію про особу, яка звернулася з заявою про визнання особою без громадянства, від Адміністрації Держприкордонслужби у межах її повноважень.

Пунктом 26 вказаного Порядку передбачено, що під час розгляду заяви про визнання особою без громадянства працівник територіального органу/територіального підрозділу, структурного підрозділу ДМС вживає необхідних заходів для збору інформації з місця народження такої особи, держав або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з держави, громадянство якої мають члени її сім`ї.

У разі необхідності отримання більш детальної інформації про особу, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС може ініціювати перевірку відомостей, викладених у такій заяві, шляхом відвідування заявника за місцем проживання та опитування осіб, які можуть підтвердити або спростувати інформацію, надану заявником.

У разі коли особою надані довідки про неналежність до громадянства держав її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з держави, громадянство якої мають члени її сім`ї, до органів видачі таких довідок надсилаються запити щодо підтвердження факту видачі цих довідок.

У разі коли особою не надані довідки про неналежність до громадянства держав її попереднього постійного та довгострокового проживання та/або з держави, громадянство якої мають члени її сім`ї, працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС надсилається відповідний запит дипломатичним представництвам або консульським установам цих держав із проханням надати відповідь на запит протягом одного місяця.

У разі неотримання відповіді на такий запит від іноземних представництв протягом двох місяців повторний запит до іноземного представництва надсилається працівником структурного підрозділу ДМС. У разі неотримання відповіді на повторний запит протягом двох місяців з моменту його надсилання працівником структурного підрозділу ДМС надсилається запит іноземному представництву втретє.

У разі коли після третього такого запиту не надходить відповіді від іноземного представництва, то особа не вважається громадянином цієї держави.

За правилами пунктів 27, 29, 30 Порядку №317 перевірка інформації про дату в`їзду на територію України заявника проводиться з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи стосовно контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, «Аркан» або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які надається протягом місяця з дня надходження таких запитів.

У разі необхідності одержання відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть такі відомості одержуються в установленому законодавством порядку.

У разі необхідності підтвердження інших відомостей про заявника або дійсності поданих ним документів надсилаються запити відповідним державним органам або їх територіальним органам/територіальним підрозділам, які надають відповідь протягом місяця з дня надходження таких запитів.

Після вжиття заходів, передбачених пунктів 20-28 цього Порядку, які належать до компетенції працівників територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, після отримання відповідей на запити до територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, МВС, органів Національної поліції, регіональних органів Служби безпеки та Адміністрації Держприкордонслужби справа про визнання особою без громадянства із доданими аудіофайлами співбесід надсилається для подальшого розгляду структурному підрозділу ДМС. При цьому справа структурному підрозділу ДМС повинна бути надіслана не пізніше ніж через три місяці з дати приймання документів. Якщо у зазначений строк відповіді на запити не отримані, справа надсилається без таких відповідей, які потім надсилаються структурному підрозділу ДМС окремо.

Працівник структурного підрозділу ДМС перевіряє у місячний строк правильність оформлення документів, що надійшли від територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, вивчає відповідність наведених підстав, визначених ст.6-1 Закону №3773-VI, з`ясовує питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні статусу особи без громадянства відповідно до ч.3 ст. 6-1 Закону №3773-VI, у разі потреби надсилає запит до МВС, Національної поліції, Служби безпеки, призначає співбесіду особі, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, а також проводить інші заходи, віднесені до його компетенції відповідно до п.26 цього Порядку.

МВС, Національна поліція, Служба безпеки проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, які не мають право на визнання особою без громадянства. Строк розгляду запитів може бути продовжений зазначеними органами, але не більш як на один місяць. Інформація про результати перевірки надсилається ДМС.

Рішення про визнання особою без громадянства приймається уповноваженою особою ДМС за результатами ідентифікації та/або встановлення особи, перевірки поданих нею документів та відсутності підстав для відмови у визнанні особою без громадянства, на підставі обґрунтованого висновку, складеного працівником структурного підрозділу ДМС (п. 34 Порядку №317).

У відповідності до пункту 35 Порядку №317, рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства оформляється за формою згідно з додатком 1 засобами відомчої інформаційної системи ДМС, підписується кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи ДМС, при цьому рішення у паперовій формі підписується уповноваженою особою ДМС, скріплюється печаткою ДМС та долучається до матеріалів справи про визнання особою без громадянства.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого була подана заява про визнання особою без громадянства, створює паперову копію електронного рішення про визнання особою без громадянства шляхом друку з відомчої інформаційної системи ДМС, скріплює її печаткою територіального органу/територіального підрозділу ДМС та видає його під підпис особі без громадянства особисто або її законному представнику.

Зазначений документ з підписом заявника або його законного представника сканується працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС із застосуванням засобів відомчої інформаційної системи ДМС до заяви про визнання особою без громадянства.

Рішення про відмову у визнанні особою без громадянства після підписання уповноваженою особою ДМС сканується працівником структурного підрозділу ДМС із застосуванням засобів відомчої інформаційної системи ДМС до заяви про визнання особою без громадянства та надсилається особі з урахуванням вимог пункту 45 цього Порядку.

Пунктом 44 Порядку №317 визначено, що уповноваженою особою ДМС приймається рішення про відмову у визнанні особою без громадянства у разі, коли:

- особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави;

- особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу;

- особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства, як це визначено міжнародними актами, розробленими з метою недопущення таких злочинів, або скоїла тяжкий злочин неполітичного характеру поза межами держави проживання до того, як вона була допущена у цю державу, або є винною у вчиненні діянь, що суперечать цілям і принципам ООН.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства слідує, що право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України. Заява про визнання особою без громадянства та додані до неї документи подаються заявником або його законним представником особисто територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС за місцем проживання особи.

За наслідком розгляду заяви приймається рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства.

При цьому, законодавець визначив вичерпний перелік підстав для відмови у визнанні особою без громадянства, серед іншого, у разі якщо, особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості відносно обставин, які впливають на визначення її статусу.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у визнанні особою без громадянства саме з підстав подання недостовірних відомостей може бути відмовлено лише у разі свідомого подання таких і якщо дані відомості впливають на визначення статусу особи.

При цьому, зазначені обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, які свідчать, з-поміж іншого, і про факт подання особою свідомо неправдивих відомостей. Крім того, встановленню підлягають також факти, підтверджуючі провину або ж злочинний намір, подачу завідомо хибних відомостей, обман заявника при поданні заяви про визнання його особою без громадянства.

Як вбачається із матеріалів справи підставою для відмови позивачу у визнанні особою без громадянства стала ймовірна наявність у позивача громадянства іншої країни, а саме російської федерації, а також те, що позивач у заяві у графі «Мої близькі родичі, що проживають у Україні» заяви від 05.06.2024 № «---» (прочерк), що кваліфіковано відповідачем як те, що позивач повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу.

Як встановлено судом позивач прибула на територію України у 1994 році у віці 8 років разом із батьками та старшим братом, які проживали у с. Цибулеве Кіровоградської області з 1994 рік по теперішній час. Позивач здобула базову загальну освіту.

При цьому, оскільки, при переїзді з країни попереднього місця проживання, позивачу не виповнилось 14 років, вона не отримала паспорт та окрім свідоцтва про народження, інших документів у позивача немає, у тому числі, які б вказували про належність до певного громадянства.

Відповідач зазначає, що ц 2018 та 2020 роках позивач отримувала консультацію з приводу оформлення паспорта громадянина України, під час яких їй роз`яснювалось право звернення до консульської установи РФ для отримання документа про належність чи неналежність до громадянства РФ (а.с.87).

Під час співбесіди з позивачем, проведеною працівником відділу імміграції та обробки заяв про оформлення посвідки на постійне проживання 04.09.2024 року, зазначено, що до посольства Росії позивач не їздила через брак грошей (а.с.88).

Аналогічні пояснення зазначено ОСОБА_2 (матір позивача) від 06.12.2024 року, де остання зазначила про те, що її донька ніколи не зверталась до посольства Росії (а.с.89)

Наразі дипломатичні установи російської федерації на території України не працюють, у зв`язку з повномасштабною військовою агресією російської федерації проти України, яка розпочалась 24.02.2022.

Вказане свідчить про відсутність об`єктивної можливості у позивача чи ДМС України можливості направити запит щодо перевірки належності/неналежності заявника до відповідних дипломатичних представництв російської федерації в Україні.

Стосовно доводів відповідача, що позивач може розглядатись як особа, яка може мати громадянство російської федерації, то, на переконання суду, вони є безпідставними, оскільки такий висновок є передчасним та здійснений без належної перевірки відповідачем всіх обставин шляхом подання запитів, опитуванням осіб, витребуванням документів у інших державних органів тощо. Сам по собі посилання на норму законодавства іншої країни не може бути беззаперечним доказом наявності у позивача громадянство цієї держави.

Водночас, пунктом 26 Порядку №317 визначено, що під час розгляду заяви про визнання особою без громадянства працівник територіального органу/територіального підрозділу, структурного підрозділу ДМС вживає необхідних заходів для збору інформації з місця народження такої особи, держав або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з держави, громадянство якої мають члени її сім`ї, та вважає, що дані батьків мають істотне значення для встановлення належності/неналежності заявника до громадянства держави, громадянином якої є батьки.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи про визнання особою без громадянства територіальним органом/територіальним підрозділом, структурним підрозділом ДМС не вживались належні заходи щодо збору інформації щодо належності її до громадянства російської федерації та встановлення інших даних.

Також, слід зазначити, що інші розбіжності не можуть бути підставою для відмови у наданні статусу особи без громадянства.

При цьому, суд наголошує на тому, що обов`язок доказування або виправлення помилок та недоліків (у випадку якщо такі мали місце) покладається виключно на державний орган, що приймає рішення, та ні в якому разі не є підставою для обмеження особи у її правах та свободах.

Конституційним Судом України у Рішенні від 16.04.2009 року №7-рп/2009 висловлено правову позицію, за якою рішення суб`єкта владних повноважень повинні бути гарантією стабільності суспільних відносин, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Однак, доводи ДМС України взагалі не містять належних і документально підтверджених міркувань, які б спростовували вказані вище висновки суду.

Спірне рішення обґрунтоване тим, що позивач вказала у графі «Мої близькі родичі, що проживають в Україні» заяви від 05.06.2024 № «---» (прочерк), чим повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу.

Вказаний недолік чи помилка спростовується автобіографією від 05.06.2024, у якій позивач зазначила, що її матір`ю є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 1994 року. Також позивачем у заяві про отримання статусу ОБГ було зазначено перелік осіб, які можуть підтвердити її особу та викладену в заяві інформацію, а саме це ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Згідно пояснень ОСОБА_5 від 05.06.2024, що вона є двоюрідною сестрою позивача.

З пояснень ОСОБА_6 від 05.06.2024 встановлено, що позивач є його племінницею та позивач проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

З пояснення ОСОБА_2 від 05.06.2024 встановлено, що вона є матір`ю позивача та вони проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, допущена позивачем у заяві про отримання статусу ОБГ помилка чи неповне заповнення окремої графи не є спробою ввести в оману орган, а тим більше не змінює суті правового статусу позивача. Допущення неточності не впливають на відсутність у позивача громадянства будь-якої держави.

У даному випадку, суд погоджується з доводами позиву, що матеріали справи не містять жодних фактичних даних, які б свідчили про наявність беззаперечних підстав для відмови у визнанні позивача особою без громадянства, як і не містять будь-яких доказів про те, що позивач є громадянином іншої держави.

Отже, на переконання суду, позивач звертаючись із заявою про отримання статусу ОБГ, у сукупності інших доказів, як то автобіографії та заяв її родичів, можуть свідчить про відсутність у позивача громадянства інших держав.

В спірних правовідносинах судам попередніх інстанцій необхідно було враховувати процедуру, яку пройшов позивач для отримання статусу особи без громадянства та права, які він отримав з прийняттям його заяви про визнання особою без громадянства та з прийняттям рішення про визнання його особою без громадянства.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним рішення Державної міграційної служби України від 14.05.2025 року №24885 про відмову ОСОБА_1 у визнанні особою без громадянства.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення про визнання позивача про визнання її особою без громадянства, суд зазначає таке.

Частина перша статті 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання або обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка вирішення органу влади повинна бути чіткою та зрозумілою, як і можливі наслідки.

Європейський суд з прав людини також підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи N R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2019 року в справі №420/1111/19, від 08 лютого 2024 року в справі №500/3925/22.

У межах цієї справи та спірних правовідносин, з огляду на предмет правового регулювання для відповідача, як суб`єкта владних повноважень існувало лише два варіанти встановлених законодавством дій, як то прийняти рішення про визнання позивача особою без громадянства або відмові ій.

Суд вважає, що механізм відновлення порушеного права позивача має бути застосований у ефективний спосіб, тобто такий, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, дослідивши доводи позову та мотиви прийняття оскаржуваного рішення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн (а.с.37-38).

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідним стягнути на користь позивача 968,96 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.17, 77, 90, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001; РНОКПП 37508470), третя особа Центрально-Південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України (вул. Замоцького Ігоря, буд.25-а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25015; ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 14.05.2025 року №24885 про відмову у визнанні ОСОБА_1 особою без громадянства.

Зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 особою без громадянства.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України 968,96 гривні.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК