Справа № 640/9513/19
Суддя: К.М. ПРИТУЛА
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Кропивницький Справа № 640/9513/19

провадження № 2-іс/340/165/25

Суддя Кіровоградського окружний адміністративний суду Притула К.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до (з урахуванням уточненої позовної заяви) Дарницького районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Дарницького районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві) від 28.05.2019 року №5126/17.4-09 щодо зміни імені та по-батькові ОСОБА_1 на ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві) провести реєстрацію зміни імені та по-батькові ОСОБА_1 на ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що у зв`язку з тим, що за походженням батьки Позивача є азербайджанцями, які в подальшому отримали громадянство України, то позивач має належне для його національності прізвище, імя та по-батькові - ОСОБА_1 .

З 2014 року Позивач почав займатися волонтерською та громадською діяльністю. В процесі здійснення своєї діяльності як громадського активіста, Позивач неодноразово стикався з нерозумінням суспільства та, в деяких випадках, вкрай негативним ставлення до себе, як до особи, що має інше етнічне походження та є представником національної меншини в Україні.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача із заявою про внесення змін до зміну імені та по-батькові з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 та виклав мотиви свого рішення.

Листом від 24.04.2018 року №5166/16.4-08 Відповідач відмовив позивачу у внесенні таких змін до актового запису щодо зміни імені та по-батькові.

Позивач звернувся повторно із заявою від 28 травня 2019 року та отримав повторний лист від 28. 05.2019 року №5126/17.4-09 з відмовою у зміні по-батькові.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду", матеріали справи скеровані до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Притулі К.М.

Ухвалою судді від 21 березня 2025 року прийнято справу 650/9513/19 до провадження Кіровоградського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (а.с.53-54).

Відповідач у визначений судом строк відзив на позовну заяву або заяву про визнання позову не надав.

Відповідно до ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (далі Позивач по справі), народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та з 1993 року проживає на території України. Позивач виріс на території України, навчався та отримував освіту в навчальних закладах України, набув громадянство України та при досягненні 16-річного віку отримав паспорт громадянина України.

У зв`язку з тим, що за походженням батьки Позивача є азербайджанцями, які в подальшому отримали громадянство України, то Позивач має належне для його національності прізвище, імя та по-батькові - ОСОБА_1 .

Відповідно до письмових пояснень Позивача, з 2014 року він почав займатися волонтерською та громадською діяльністю. В процесі здійснення своєї діяльності як громадського активіста, Позивач неодноразово стикався з нерозумінням суспільства та, в деяких випадках, вкрай негативним ставлення до себе, як до особи, що має інше етнічне походження та є представником національної меншини в Україні.

У зв`язку з цим, Позивач вирішив змінити власне ім`я та по-батькові, та використовувати його як псевдонім.

В зв`язку із зазначеним, він звернувся до Відповідача із заявою про внесення змін до зміну імені та по-батькові з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 та виклав мотиви свого рішення.

Листом від 24.04.2018 року №5166/16.4-08 Відповідач відмовив позивачу у внесенні таких змін до актового запису щодо зміни імені та по-батькові.

Позивач звернувся повторно із заявою від 28 травня 2019 року та отримав повторний лист від 28. 05.2019 року №5126/17.4-09 з відмовою у зміні по- батькові.

З вказаним рішенням Відповідача Позивач не погоджується, вважає його протиправним та просить суд задовольнити позов зобов`язавши останнього вчинити дії щодо зміни по-батькові.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України, Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, в редакції наказу Міністерства юстиції України від 22.11.2007 №1154/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 22.11.2007 за №1305/14572, із змінами станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Правила №52/5).

У відповідності до частини 1 статті 295 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я.

Частиною 7 цієї ж статті передбачено, що Порядок розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приписами статті 149 Сімейного кодексу України у разі, якщо батько змінив своє ім`я, по батькові дитини, яка досягла чотирнадцяти років, змінюється за її згодою.

Аналогічні положення містяться й у абзаці 5 пункту 1 розділу 5 Правил №52/5.

При цьому, в абзацах 1 та 2 пункту 1 розділу 5 Правил №52/5 зазначено, що ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить, й фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я.

Механізм прийняття та розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичних осіб - громадян України визначений Порядком розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року №915 (далі по тексту - Порядок №915), відповідно до пункту 2 якого заяви про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) (далі - імені) громадян України, які проживають на території України, приймає, розглядає, а також веде їх облік відділ реєстрації актів цивільного стану за місцем їх проживання; громадян України, які постійно проживають за кордоном, - дипломатичне представництво або консульська установа України, якій вони перебувають на постійному консульському обліку.

Наведені норми законодавства в сукупності дають підстави вважати, що під значенням «ім`я» мається на увазі прізвище, власне ім`я та по батькові фізичної особи.

Абзацом 1 пункту 3 Порядку №915 встановлено, що заява про зміну імені подається у письмовій формі за умови пред`явлення паспорта громадянина України, а у разі, коли заявник постійно проживає за кордоном, - за умови пред`явлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Таким чином, суд зазначає, що відповідно до діючих норм законодавства України, з моменту досягнення особою 16-річного віку, вона може змінювати своє ім`я (прізвище, власне ім`я, по батькові) без дозволу батьків.

У відповідності до абзацу 5 пункту 3 Порядку №915 заява фізичної особи про повторну зміну по батькові подається і розглядається відповідно до цього Порядку.

Пунктами 4-10 Порядку №915 врегульовано порядок розгляду такої заяви органами державної реєстрації актів цивільного стану.

При цьому, підставами для відмови у наданні дозволу на зміну імені є:

- здійснення стосовно заявника кримінального провадження або його перебування під адміністративним наглядом;

- наявність у заявника судимості, яку не погашено або не знято в установленому законом порядку;

- офіційне звернення правоохоронних органів іноземних держав про оголошення розшуку заявника;

- подання заявником неправдивих відомостей.

Відмова у наданні дозволу на зміну імені може бути в установленому порядку оскаржена у суді (пункт 11 Порядку №915).

Аналогічні положення щодо відмови у наданні дозволу на зміну імені містяться й у частині 6 статті 295 Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі по тексту - Конвенція), кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини (далі по тексту - Європейський суд) у своєму рішенні від 16 травня 2013 року у справі «Гарнага проти України» зазначив, що в особи можуть існувати справжні причини, щоб бажати змінити своє ім`я, а законодавчі обмеження такої можливості можуть бути виправдані інтересами суспільства, наприклад, для забезпечення точного обліку населення або схоронності засобів ідентифікації та зв`язку носіїв певного імені з сім`єю. Державному органу належить навести відповідні та достатні підстави на підтримку своєї відмови у наданні дозволу на зміну імені особи для того, щоб це обмеження вважалося необхідним у демократичному суспільстві.

Крім того, коли особа в Україні досягає достатньо дорослого віку для того, щоб приймати самостійні рішення щодо зміни імені, вона може зберегти або змінити ім`я, надане їй при народженні. Вартий особливої уваги той факт, що особа може зберегти по батькові, навіть якщо її батько більше не носить імені, від якого походить по батькові. У цьому випадку розірвання традиційного зв`язку між по батькові особи та іменем її батька визнається можливим.

Також, Європейський суд констатував, що за майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством.

Крім того, суд звертає свою увагу на те, що державним органам не було надано жодного обґрунтування позбавлення заявника його права приймати рішення з цього важливого аспекту його приватного та сімейного життя, і таке обґрунтування не було встановлено жодним іншим способом. Державні органи не виконали своє позитивне зобов`язання щодо забезпечення права заявниці на повагу до його приватного життя.

Аналіз наведених норм діючого національного законодавства України, а також практика Європейського суду з приводу вирішення справ зазначеної категорії, свідчить про те, що відповідач, відмовляючи позивачу в наданні позивачу дозволу на зміну імені, та по-батькові, діяв не у відповідності та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд присуджує на користь позивача всі здійснені, документально підтверджені, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (а.с.15а).

Керуючись ст.,ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дарницького районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Дарницького районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві) від 28.05.2019 року №5126/17.4-09 щодо зміни імені та по-батькові ОСОБА_1 на ОСОБА_2 .

Зобов`язати Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві) провести реєстрацію зміни імені та по-батькові ОСОБА_1 на ОСОБА_2 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у місті Києві судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА