Справа № 160/21020/25
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук-Борисенко Н. В.
за участі секретаря судового засіданняПархоменко К.В.
представник позивача представник відповідача Носков Є.В. Іванова І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємство «МІМ» до Управління з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення
21.07.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «МІМ» до Управління з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Управління з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради щодо нездійснення належних дій, спрямованих на виконання пункту 16 та підпунктів 1,2,4,5,6 пункту 17 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року №1768, з метою укладення охоронного договору з приватним підприємством «МІМ» на приміщення №1 поз 1-10, І в будівлі літ А-4 розташованого за адресою: вул. Воскресенська, 6 у м. Дніпро.
- скасувати постанову від 13.06.2025 №7/6-95 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, винесену заступником Дніпровського міського голови, директором департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради Ігорем Маковцевим.
- скасувати постанову від 13.06.2025 №7/6-94 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, винесену заступником Дніпровського міського голови, директором департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради Ігорем Маковцевим.
Крім того, представник позивача також зауважив на незаконності та необґрунтованості оскаржуваного припису, на підставі якого винесено постанову про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 13.06.2025 №7/6-94, оскільки до повноважень органу охорони культурної спадщини виконавчого комітету міської ради (відповідача) належить, зокрема, видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток місцевого значення, в той час як, будівля, яка розташована за адресою: вул. Воскресенська, 6 у м. Дніпро є пам`яткою архітектури національного значення, що на думку представника позивача, вказує на відсутність відповідних повноважень у відповідача. Представником позивача вказано, що відповідач наділений повноваженнями вносити приписи виключно щодо об`єктів культурної спадщини місцевого значення, в той час, як відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини», внесення приписів щодо пам`яток національного значення віднесено до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань охорони культурної спадщини, яким є Міністерство культури та стратегічних комунікацій України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2025 року позовну заяву Приватного підприємства «МІМ» до Управління з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення залишено без руху.
Недоліки усунуті вчасно.
27.08.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
12.09.2025 року Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради надало до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву.
Представником відповідача зазначено, що Управлінням вперше листом від 17.07.2023 року за № 7/6-183 «Щодо виконання вимог пам`яткоохоронного законодавства» повідомило ПП «МІМ» про необхідність укладання охоронного договору на частину Пам`ятки.
15.09.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводів, викладених в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
16.09.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін - задоволено частково.
Вирішено перейти до розгляду справи за позовом Приватного підприємства «МІМ» до Управління з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено її до розгляду у судовому засіданні.
Витребувано від Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради: - облікову документацію на нерухомий об`єкт культурної спадщини, що підтверджує наявність у належного ПП «МІМ» підвального приміщення по вулиці Воскресенській, 6 у м. Дніпро статусу пам`ятки архітектури національного значення; - паспорт пам`ятки по вулиці Воскресенській, 6 у м. Дніпро; - охоронний договір на будівлю 1912 року від 16.07.2020 № 13/6-8, укладений між Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради та Комунальним підприємством «Дніпропетровська філармонія ім. Л.Б. Когана» Дніпропетровської обласної ради; - акт технічного стану об`єкту культурної спадщини з фотофіксацією від 25.06.2020 за № 45-а; - докази надсилання електронної копію паперового оригіналу проекту охоронного договору підвального приміщення по вулиці Воскресенській, 6 у м. Дніпро, що належить ПП «МІМ», з усіма додатками, засвідченими належним чином, на адресу електронної пошти МКСК; - лист погодження охоронного договору підвального приміщення по вулиці Воскресенській, 6 у м. Дніпро, що належить ПП «МІМ», з накладеним кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи МКСК; - акт технічного стану пам`ятки (форма якого визначається МКСК) підвального приміщення по вулиці Воскресенській, 6 у м. Дніпро, що належить ПП «МІМ» з фотофіксацією, що не перевищує трьох місяців до дати укладення охоронного договору; - опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки - підвального приміщення по вулиці Воскресенській, 6 у м. Дніпро, що належить ПП «МІМ», розташовуються на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання.
Витребувано від Виконавчого комітету Дніпровської міської ради: - посадову інструкцію або інший документ, яким визначено перелік службових повноважень Ігора Маковцевева як заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради; - документи, за результатом розгляду яких прийнято постанови про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства з охорони культурної спадщини 13.06.2025 №7/6-94 та №7/6-95, з доказами їх надходження до виконавчого комітету Дніпровської міської ради.
17.09.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній проти задоволення позовних вимог заперечував, та підтримав позицію, викладену у письмовому відзиві на позовну заяву, та зазначено, що міркування позивача ґрунтуються виключно на формальних запереченнях щодо встановлених обставин справи.
23.09.2025 року Виконавчий комітет Дніпровської міської ради надав до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що обов`язок укладення охоронних договорів на пам`ятки покладено на їх власників , відповідно до вимог чинного законодавства. Цей обов`язок є імперативною нормою . Управління укладає охоронні договори на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органами охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» (пункт 4.1.9 Положення). На думку представника відповідача, самостійно Управління не може прийняти рішення щодо укладення охоронного договору на пам`ятку. Тільки після звернення власника або користувача пам`ятки Управління проводить заходи на укладання такого договору відповідно до Порядку.
Представником відповідача вказано, що саме до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить забезпечення виконання Закону , інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території (пункт 1 частини другої статті 6 Закону № 1805-ІІІ). Центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини Міністерству культури та інформаційної політики України (далі МКІП), відповідно до повноважень належить контроль за виконанням Закону (пункт 1 частини другої статті 5 Закону № 1805-ІІІ). Виключно, з метою дотримання пам`яткоохоронного законодавства, укладання охоронного договору для встановлення режиму використання частини Пам`ятки», в межах своїх повноважень Управлінням винесено Припис від 15.04.2025 № 7/6-62 з вимогою «Протягом п`яти робочих днів з дня отримання припису письмово звернутися до Управління щодо укладення охоронного договору на частину Пам`ятки за адресом: будинок, 6 по вул. Воскресенській у м. Дніпрі» (додаток № 9). Даний припис порушником отримано 15.04.2025, що підтверджується листом від 18.04.2025 Вих. № 02 та не виконано і не оскаржено. Також представник відповідача вказує, що твердження представник позивача про те, що ПП «МІМ» у належний спосіб виконало звернення до уповноваженого органу з питань укладання охоронного договору, посилаючись на відповідь надану на вимогу Управління від 19.02.2025 № 8/6-5, не є достовірним.
23.09.2025 року Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради надано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду письмові пояснення.
В обґрунтування письмових пояснень представником відповідача процитовано зміст власного відзиву на позовну заяву, який подано 23.09.2025 року.
23.09.2025 року Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради надано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду витребувані ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 року докази, а саме: копію облікової картки об`єкта культурної спадщини «Будинок Громадського зібрання»; копію паспорту об`єкта культурної спадщини «Будинок Громадського зібрання»; копію охоронного договору від 16.07.2020 № 13/6-8; копію акта технічного стану об`єкта культурної спадщини від 25.06.2020 за № 45-а; копію фотофіксації до акту від 25.06.2020 за № 45-а; копію акта технічного стану пам`ятки від 21.05.2025 за № 28-а до договору від 16.07.2020 № 13/6-8.
25.09.2025 року Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради надано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду письмові пояснення щодо виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 року та зазначено, що відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» виконавчий комітет Дніпровської міської ради не містить повноважень щодо накладення фінансових санкцій, а тому виконавчий комітет Дніпровської міської ради не може надати документи за результатом розгляду яких прийнято постанови про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства з охорони культурної спадщини 13.06.2025 №7/6-94 та №7/6-95.
25.09.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні клопотання Дніпропетровської обласної ради про вступ до участі у справі в якості третьої особи - відмовлено.
06.10.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову та заява про уточнення позовних вимог, в яких підтримано позицію, викладену в позовній заяві та уточнено первинні позовні вимоги, а саме позивач просить:
13.10.2025 року Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради надало до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на уточнену позовну заяву та підтримало позицію, викладену у первинному письмовому відзиві на позовну заяву, та зазначило, що міркування позивача ґрунтуються виключно на формальних запереченнях щодо встановлених обставин справи.
31.10.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та додатково зазначено, що паспорт об`єкта культурної спадщини є обов`язковим документом, який розробляється та оформлюється уповноваженим органом охорони культурної спадщини у межах бюджетного фінансування або інших джерел, не заборонених законодавством та відповідно до затвердженої форми. У паспорті визначаються ключові характеристики об`єкта, його історичні та культурні цінності, сучасний стан, науково-дослідна та проектна документація, а також зони охорони пам`ятки. Наявність такого паспорта для укладення охоронного договору не є формальністю. Зазначений документ є однією з невід`ємних складових договору та слугує підставою для визначення режиму використання пам`ятки, обсягу та характеру охоронних заходів, які повинен забезпечити власник, що є визначальними умовами охоронного договору. Відсутність належно оформленого паспорта унеможливлює виконання обов`язку власника щодо укладення охоронного договору відповідно до вимог Порядку № 1768. Отже, на думку представника позивача, за положеннями чинного законодавства власник пам`ятки зобов`язаний укласти охоронний договір з уповноваженим органом, проте підписанню цього договору передує цілий ряд дій, які має вчинити виключно уповноважений орган з питань охорони культурної спадщини.
04.11.2025 року Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради надало до Дніпропетровського окружного адміністративного суду додаткові пояснення у справі та надало хронологію листування з ПП «МІМ» щодо укладення охоронного договору.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Будинок № 6 по вул. Воскресенській (Леніна) у місті Дніпрі взято на державний облік постановою Ради Міністрів УРСР від 06.09.1979 № 442 «Про доповнення списку пам`яток містобудування і архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави», охоронний № 1075 та внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, згідно з Переліком об`єктів культурної спадщини національного значення, які вносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 763, охоронний номер 040026.
Отже, будинок № 6 по вул. Воскресенській (Леніна) у місті Дніпрі є пам`яткою архітектури національного значення - «Будинок громадського зібрання».
17.07.2023 року Управлінням з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради складено лист за № 7/6-183 «Щодо виконання вимог пам`яткоохоронного законодавства», в якому зазначено про обов`язок ПП «МІМ», як власника частини об`єкту культурної спадщини, укласти охоронний договір на частину Пам`ятки.
Також, 19.02.2025 року Управлінням з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради складено лист за № 8/6-5 «Щодо виконання вимог пам`яткоохоронного законодавства», в якому зазначено про обов`язок ПП «МІМ», як власника частини об`єкту культурної спадщини, укласти охоронний договір на частину Пам`ятки.
Листом від 27.02.2025 року за №01 ПП «МІМ» надало відповідь на лист Управління з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради за № 8/6-5, в якому зазначено, що пам`яткою архітектури національного значення «Будівля Громадського зібрання» (охоронний № 040026-Н) за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, 6, є лише та виключно приміщення у яких розташовується КП «Дніпропетровська філармонія ім. Л.Б. Когана» ДОР.
Вказано, що приміщення, визначене у листі управління, є приватною власністю та не перебуває на балансі чи користуванні КП «Дніпропетровська філармонія ім. Л.Б. Когана» ДОР, отже не зрозуміло на підставі яких саме документів, управління дійшло до висновку, що воно входить до складу приміщень у будівлі 6 по вул. Воскресенській у місті Дніпро, які визнано складовою об`єкту культурної спадщини під охоронним номером 040026.
15.04.2025 року Управлінням з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради складено припис №11/6-5, в якому останній вимагає від ПП «МІМ» протягом п`яти робочих днів з дня отримання припису письмово звернутися до Управління щодо укладення охоронного договору на частину Пам`ятки за адресою: будинок, 6 по вул. Воскресенській у м. Дніпрі.
Відповідно до частини шостої статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами.
За невиконання припису органів охорони культурної спадщини, згідно з нормами абзацу сьомого частини першої статті 44 Закону України «Про охорону культурної спадщини», юридичні особи несуть відповідальність за порушення законодавства про охорону культурної спадщини.
22.04.2025 року Управлінням з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради складено лист, у відповідь на лист ПП «МІМ» складено лист від 18.04.2025 року за №02, в якому вказано, що обов`язок укладання охоронних договорів покладено на власника пам`яток, і це є імперативна норма, яка прописана в статті 23 Закону № 1805-III «Усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.» та пункті 12. Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 № 1768 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2024 № 630) «Власник (користувач) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у власність (користування) укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини».
Охоронний договір створюється лише після звернення власників пам`яток, чи їх частин або щойно виявлених об`єктів культурної спадщини уповноважених ними органів (осіб) та відображається, тобто, фіксується, шляхом оформлення документа відповідно до вимог Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 № 1768 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2024 № 630).
Управлінням вказано, що ним направлено для виконання Припис № 11/6-5 з вимогою протягом п`яти робочих днів з дня отримання припису письмово звернутися до Управління щодо укладення охоронного договору на частину Пам`ятки за адресою: будинок, 6 по вул. Воскресенській у м. Дніпрі.
Даний припис отримано ПП «МІМ» 15.04.2025 та не виконано.
Вимогами частини шостої статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами.
Відповідальність за порушення законодавства про охорону культурної спадщини передбачена вимогами розділу VIII Закону.
Листом від 28.04.2025 року за №03 ПП «МІМ» надало відповідь на лист Управління з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради від 22.04.2025 року, в якому Підприємство зазначило, що 28.03.2025 року під час атаки «шахідів» на місто Дніпро було зруйновано житловий будинок, належний Михальовій М.В., яка є директором ПП «МІМ».
Вказано, що внаслідок цих обставин, керівник підприємства виїхала за межі країни з метою лікування, а тому найближчим часом відсутня можливість завершити розпочатий процес укладення охоронного договору.
В назві атрибута вказаного вище реєстру відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи є значення МИХАЛЬОВА МАРИНА ВІТАЛІЇВНА керівник, МИХАЛЬОВ ІГОР ЮРІЙОВИЧ представник.
Ураховуючи вищевикладене, перешкод для звернення до управління питань з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради щодо укладання охоронного договору на частину пам`ятки національного значення за адресою: будинок № 6 по вул. Воскресенській у м. Дніпрі, за відсутності керівника ПП «МІМ», не існує.
Судом встановлено, що Акти про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 23.05.2025 року, а саме: №11/6-9 та №11/6-10 направлено на адресу Приватного підприємства «МІМ», проте повернуто із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується матеріалами справи.
Також, 13.06.2025 року Управлінням з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради складено Постанову про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини №7/6-94 на підставі Акту про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради від 23.05.2025 № 11/6-9 та відповідно до сьомого абзацу частини першої статті 44 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та в межах повноважень вирішено накласти та стягнути з юридичної особи - Приватного підприємства «МІМ» фінансові санкції у розмірі 1700,00 грн.
Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо нездійснення відповідачем належних дій з метою укладення охоронного договору та спірними постановами про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частинами 4, 5 статті 54 Конституції України передбачено, що культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини». Охорона об`єктів культурної спадщини визнається одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Отже, держава в особі її органів зобов`язана забезпечувати на своїй території охорону об`єктів культурної та історичної спадщини, вживати заходи для здійснення обліку таких об`єктів, запобіганню руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечувати їх захист, збереження та утримання, що, головним чином, спрямовано на захист суспільного (публічного) інтересу.
Згідно з частинами першою та другою статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує як найменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.
Статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.
Законом передбачається обов`язкове укладення власником пам`ятки чи її частини охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності.
Отже, охоронний договір, укладений на підставі статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», є адміністративним договором.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суд від 23.12.2019 у справі №806/1536/18.
Щодо наявності повноважень в Управління з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради на укладення спірного договору, суд зазначає про таке.
За змістом ст. 3 Закону України "Про охорону культурної спадщини" державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи культурної спадщини, до яких належать: центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини, орган охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, органи охорони культурної спадщини місцевого самоврядування.
Управління в порядку, установленому законом, історико-культурними заповідниками державного значення належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини (п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про охорону культурної спадщини").
Повноваження центральних органів виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини визначено у ст. 5 Закону України "Про охорону культурної спадщини". Зокрема, п.21 ч. 2 ст. цієї статті передбачає, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить погодження охоронних договорів на пам`ятки національного значення.
Повноваження інших органів охорони культурної спадщини визначено у ст. 6 Закону України "Про охорону культурної спадщини".
Серед повноважень органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції у п. 17 ч.1 ст. 6 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено укладення охоронних договорів на пам`ятки.
Повноваження виконавчих органів місцевого самоврядування щодо охорони культурної спадщини полягають у забезпеченні дотримання вимог чинного законодавства у відповідній сфері, забезпечення безпосереднього захисту пам`яток місцевого значення, організація відповідних охоронних заходів тощо.
У п. 11 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про охорону культурної спадщини" закріплено повноваження виконавчих органів місцевого самоврядування на укладення охоронних договорів на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону.
Наказом Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 31.10.2024 року за №59 делеговано повноваження щодо укладення охоронних договорів на структурні підрозділи виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.
Отже з наведеного вбачається, що законом надано повноваження на укладання охоронних договорів на пам`ятки, зокрема, такі повноваження делеговані Управлінню з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради, як структурному підрозділу виконавчого органу сільських, селищних, міських рад.
У цій справі об`єктом охоронного договору є частина пам`ятки національного значення.
Як вже встановлювалося судом, будинок № 6 по вул. Воскресенській (Леніна) у місті Дніпрі взято на державний облік постановою Ради Міністрів УРСР від 06.09.1979 № 442 «Про доповнення списку пам`яток містобудування і архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави», охоронний № 1075 та внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, згідно з Переліком об`єктів культурної спадщини національного значення, які вносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 763, охоронний номер 040026.
Отже, як встановлено, судом та не заперечується позивачем, частина будинку АДРЕСА_1 належить Приватному підприємству «МІМ».
Враховуючи наведене, суд вказує, що чинне законодавство чітко передбачає можливість укладення охоронного договору, як на всю пам`ятку, так і на її частину.
Частина пам`ятки - окремі взаємопов`язані структурні частини (елементи), що мають певне призначення - фундаменти, стіни, фасади, інтер`єри, перекриття, дахи або покриття дахів, сходи, вікна, двері, балкони, лоджії, окремі приміщення, підвали, мансарди (п. 3.32 ДБН А.2.2-14:2016 Склад та зміст науково-проектної документації на реставрацію пам`яток архітектури та містобудування).
Повертаючись до приписів законодавства щодо обов`язку укладення охоронного договору на пам`ятку чи її частину, суд зазначає про таке.
Згідно з частиною третьою ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Частиною третьою статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768 (далі - Порядок №1768) власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Пунктом 5 Порядку №1768 встановлено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відповідно до пункту 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1: 50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.
Таким чином, юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.
Разом з тим, в пункті 3 Порядку №1768 передбачено якщо пам`ятка належить до категорії пам`яток національного значення, охоронний договір підписується органом охорони культурної спадщини, на території якого знаходиться пам`ятка, після погодження його з центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.
Виходячи з аналізу вказаних норм, суд зазначає, що оспорюваний охоронний договір за своєю правовою природою є адміністративним договором (постанова Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №806/1536/18).
Стаття 3 КАС України визначає, зокрема, адміністративний договір як акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону замість видання індивідуального акта.
Наразі охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини". Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.
Відтак, виходячи з викладеного, суд вказує, що охоронний договір має спрямованість саме на реалізацію норм Закону України «Про охорону культурної спадщини», випливає з владних управлінських функцій безпосередньо суб`єкта владних повноважень, передбачених вказаним законом, а також містить владне зобов`язання для іншого суб`єкта договору.
Отже, на переконання суду, укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини.
Натомість, як встановлено судом, відповідачем у цій справі до позивача направлялись листи та припис, якими останній зазначав про одноособовий та виключний обов`язок ПП «МІМ» укласти охоронний договір на частину пам`ятки культурної спадщини, в той час, як відповідний обов`язок, який передбачений ст. 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини", існує також і у органу охорони культурної спадщини.
Вказаний висновок суду підтверджується наступним.
Як вже зазначалося судом, відповідно до пункту 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.
За змістом пункту 5 розділу VI Порядку №158 органи охорони культурної спадщини в межах видатків, передбачених у державному та місцевих бюджетах на відповідний рік та інших джерел, не заборонених законодавством, забезпечують організацію заходів із проведення досліджень (паспортизацію) об`єктів культурної спадщини відповідно до плану, що затверджується на початку року не пізніше 20 січня, копії яких надсилаються Мінкультури.
На момент виникнення спірних правовідносин, форма паспорта об`єкта культурної спадщини була визначена спільним наказом Міністерства культури і мистецтв України та Державного комітету України з будівництва та архітектури від 13.05.2004 №295/104 «Про затвердження форм облікової картки та паспорта об`єкта культурної спадщини» (далі - наказ №295/104).
Відповідно до наказу №295/104 паспорт об`єкта культурної спадщини повинен містити, зокрема: історичні дані про об`єкт, відомості про сучасний стан об`єкта, оцінка антропологічної, археологічної, естетичної, етнографічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності об`єкта, зони охорони пам`ятки, наявність науково-дослідної та науково-проектної документації на об`єкт та інше.
Паспорт об`єкта культурної спадщини підписується особою яка його склала та керівником уповноваженого органу охорони культурної спадщини.
Отже, паспорт об`єкта культурної спадщини є обов`язковим документом, який розробляється та оформлюється уповноваженим органом охорони культурної спадщини у межах бюджетного фінансування або інших джерел, не заборонених законодавством та відповідно до затвердженої форми. У паспорті визначаються ключові характеристики об`єкта, його історичні та культурні цінності, сучасний стан, науково-дослідна та проектна документація, а також зони охорони пам`ятки.
Наявність такого паспорта для укладення охоронного договору не є формальністю. Зазначений документ є однією з невід`ємних складових договору та слугує підставою для визначення режиму використання пам`ятки, обсягу та характеру охоронних заходів, які повинен забезпечити власник, що є визначальними умовами охоронного договору. Відсутність належно оформленого паспорта унеможливлює виконання обов`язку власника щодо укладення охоронного договору відповідно до вимог Порядку № 1768.
Таким чином, суд зазначає, що виникненню в позивачів обов`язку укласти охоронні договори передує необхідність вчинення відповідачем, як органом охорони культурної спадщини, дій щодо оформлення відповідних документів на пам`ятку, зокрема, паспорта об`єкта культурної спадщини.
Доказів оформлення відповідних документів на пам`ятку, зокрема, паспорта об`єкта культурної спадщини, матеріали справи не містять.
При цьому, суд не бере до уваги Паспорт об`єкта культурної спадщини від 11.2013 року, наданий Управлінням з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради, оскільки вказаний паспорт об`єкта культурної спадщини, складений на іншого власника (користувача) Обласне комунальне підприємство «Дніпропетровська філармонія», в той час, як власником окремої (відповідної) частини об`єкта культурної спадщини є саме Приватне підприємство «МІМ».
Суд наголошує, що невиконання уповноваженим органом охорони культурної спадщини свого обов`язку щодо розроблення паспорта пам`ятки архітектури є об`єктивною перешкодою для укладення охоронних договорів і не може розцінюватися як порушення законодавства про охорону культурної спадщини з боку власника, у зв`язку з чим суд доходить висновку про відсутність порушення Приватним підприємством «МІМ» щодо ухилення власника пам`ятки або уповноваженого ним органу від підписання охоронного договору, тобто абзацу частини першої статті 44 Закону України «Про охорону культурної спадщини».
Втім, суд також вважає за необхідне зазначити і про таке.
Відповідно статті 44 Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, такі фінансові санкції:
за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам`ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам`яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за вчинення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, щодо об`єкта всесвітньої спадщини, його території, буферної зони - у розмірі від п`яти тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за неподання, несвоєчасне подання або подання явно недостовірної інформації про виявлені у процесі земляних, будівельних, шляхових, меліоративних та будь-яких інших робіт об`єкти культурної спадщини - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за ухилення власника пам`ятки або уповноваженого ним органу від підписання охоронного договору або за порушення ним режиму використання пам`ятки - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за невиконання припису органів охорони культурної спадщини - у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Рішення органу охорони культурної спадщини про застосування фінансових санкцій може бути оскаржено до суду.

Фінансові санкції, накладені органом охорони культурної спадщини, стягуються у встановленому законом порядку.

Статтею 45 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що фінансові санкції, передбачені статтею 44 цього Закону, накладаються керівником, заступниками керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, головою чи заступником голови обласної, районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, головою чи заступником голови відповідної місцевої ради після розгляду матеріалів, які засвідчують факт правопорушення.

Про вчинення правопорушення, зазначеного у статті 44 цього Закону, особою, уповноваженою органом охорони культурної спадщини, складається акт. Керівник юридичної особи, стосовно якої складено акт, протягом трьох днів з моменту отримання акта може подати письмові пояснення до нього. Акт разом з іншими документами, що стосуються справи, у десятиденний термін з моменту складення акта надсилається посадовій особі, яка має право накладати фінансові санкції.

Рішення про накладення фінансових санкцій приймається протягом 10 днів після отримання документів, зазначених у частині другій цієї статті. Рішення про накладення фінансових санкцій оформлюється постановою, що надсилається юридичній особі, на яку накладено фінансові санкції.

Кошти, одержані у вигляді стягнень, передбачених у статті 44 цього Закону, зараховуються до спеціального фонду відповідного бюджету.

З наведених положень вбачається, що прийняттю постанови про застосування фінансових санкцій передує складення особою, уповноваженою органом охорони культурної спадщини, акта, який фіксує факт вчиненого правопорушення, його направлення юридичній особі, забезпечення права особи подати письмові пояснення до акта. І лише після встановлення суб`єктом владних повноважень факту отримання юридичною особою акта, протягом 10 днів останній набуває права прийняти рішення про накладення фінансових санкцій.

Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач направляв Акти про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 23.05.2025 року №11/6-9 та №11/6-10 на адресу Приватного підприємства «МІМ». Натомість, вказані акти повернуті із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується матеріалами справи. Зважаючи на що, позивач не скористався правом на подання письмових пояснень щодо порушень законодавства про охорону культурної спадщини у відповідності до положень ст.45 Закону №1805-II, зафіксованих в актах про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 23.05.2025 року, а саме: №11/6-9 та №11/6-10.

Суд вказує, що в Україні набрав чинності Закон України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 року, №2073-IX, дія якого відповідно до частини 2 статті 1 та пункту 3 Розділу IX Прикінцеві та перехідні положення (до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить принципам цього Закону) поширюється на дані правовідносини, в частині адміністративної процедури.

Одним із принципів адміністративної процедури є гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні (стаття 17 наведеного Закону).

Відповідно до цього принципу особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи (частина 1).

Адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків (частина 2).

Особа має право у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи (частина).

Отже, враховуючи наведені вище обставини, слід прийти до висновку, що винесені спірні постанови на підставі актів, проведено без гарантування останньому права бути заслуханим, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який негативно вплинув на йога права, внаслідок застосування до позивача фінансових санкцій.

Таким чином, суд звертає увагу, що відповідач всупереч положень частини другої статті 17 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 року, №2073-IX не здійснив інформування позивача з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту його прав та обов`язків.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 87 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 року, №2073-IX протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою цієї статті, зокрема не відповідає принципам адміністративної процедури.

Оскільки, оскаржувані постанови прийняті всупереч вимогам статті 45 Закону України «Про охорону культурної спадщини», які кореспондуються із частиною 2 статті 87 Закону України «Про адміністративну процедуру», суд доходить висновку, що останні не відповідають такому принципу адміністративної процедури, як гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні, а тому із вказаного слідує, що спірні постанови є протиправними.

При цьому, суд вважає необґрунтованими та безпідставними вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність Управління з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради щодо нездійснення належних дій, спрямованих на виконання пункту 16 та підпунктів 1,2,4,5,6 пункту 17 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року №1768, з метою укладення охоронного договору з приватним підприємством «МІМ» на приміщення №1 поз 1-10, І в будівлі літ А-4 розташованого за адресою: вул. Воскресенська, 6 у м. Дніпро, оскільки відповідно до приписів частини третьої ст. 179 Господарського кодексу України та статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» є обов`язковим для кожної сторони, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

А тому, суд зазначає, що позивач не є пасивним учасником відповідних правовідносин і вимоги пункту 16 та підпунктів 1,2,4,5,6 пункту 17 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року №1768 також розповсюджуються і на позивача.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до положень частини першої статті 72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Достатніми, відповідно до приписів частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з вимогами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевказані норми, суд вказує на наступне.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Потенційний обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень відповідача також означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду від 20.02.2019 у справі №810/3212/16.

Згідно з ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем частково надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірних рішень.

Отже, за сукупності вказаних обставин висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у зв`язку із чим спірні постанови про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

З огляду не те, що позовні вимоги були задоволені частково, судовий збір, сплачений позивачем за подачу адміністративного позову до суду, в розмірі 2422,40 грн. підлягає стягненню з Управління з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. 77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 262 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Приватного підприємства «МІМ» до Управління з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради () про накладення фінансових санкцій на Приватне підприємство «МІМ» (), оформлене постановою про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 13.06.2025 №7/6-94.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради () про накладення фінансових санкцій на Приватне підприємство «МІМ» (), оформлене постановою про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 13.06.2025 №7/6-95.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління з охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради на користь Приватного підприємства «МІМ» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20 листопада 2025 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко