Справа № 638/14784/25
Суддя: Хайкін В. М.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/452/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді: Хайкіна В.М.,

за участю секретаря: Веремчук Д.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

01.08.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гофельд Г.С. до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, згідно прохальної частини якої просить суд: постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №787 від 22.07.2025 року щодо ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП скасувати; справу (провадження) про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити; стягнути на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 8 500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 .Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є військовозобов`язаним та станом на день подачі позову перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач 06.08.2024 року пройшов військово лікарську комісію та отримав висновок про ступінь придатності: придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. Позивач, внаслідок погіршення стану здоров`я, зі сплином часу, самостійно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 для отримання висновку про стану здоров`я на дату звернення. Відповідно до направлення на проходження ВЛК від 11.06.2025 року, позивач знаходиться в стані проходження військово-лікарської комісії, 18.06.2025 року направлений на дообстеження, висновок ВЛК станом на дату подачі позову відсутній, відповідні дії відбувались у визначений датами ВЛК період, відбулось особисте отримання направлення на проходження військово лікарської комісії для встановлення ступеню придатності військовозобов`язаних та шляхом особистої явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 , також позивач вчасно оновив свої персональні дані в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів та ці ж відомості містяться у електронному військово-обліковому документів, який формується шляхом використання та реєстрації військовозобов`язаного у застосунку Резерв+, витяг якого додається. У період чергового відвідування ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивачу було повідомлено про наявність порушень ведення військового обліку. ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно позивача було винесено постанову №787 від 22.07.2025 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17 000,00 грн. В постанові було зазначено, що позивач не з`явився за викликом по повістці 06.07.2025 року. Позивач зазначає, що не отримував повістку, не був обізнаний про можливість надати письмові пояснення, як наслідок, за відсутності пропозиції надати пояснення, був позбавлений можливості надати пояснення про те, що він не отримував жодного оповіщення та повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК» з АТ «Укрпошта» та той факт, що постійно проживає за місцем реєстрації, а тому вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №787 від 22.07.2025 року такою, що винесена за відсутності складу адміністративного правопорушення, є незаконною та відповідно такою, що підлягає скасуванню. Під час винесення постанову, представником відповідача позивачу не було надано для ознайомлення повістку, неотримання якої стало підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Підставами для скасування постанови №787 від 22.07.2025 року є: позивач є особою, взятою на військовий облік, яка вчасно уточнила свої облікові дані; позивач пройшов медичний огляд для визначення придатності до військової служби 06.08.2024 року; шляхом особистої явки, уточнив свої персональні дані у 2024 році; внаслідок погіршення стану здоров`я проходить медичний огляд для визначення придатності до військової служби станом на дату звернення до суду; жодні дані позивача не змінювались, відсутня мета виклику позивача у формі уточнення персональних даних; повістка про виклик позивача для уточнення персональних даних не є місцем проживання або реєстрації позивача; жодних оповіщень, повідомлень про надходження рекомендованого повідомлення та смс від АТ «Укрпошта» не отримував. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який просить задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 14.08.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

26.08.2025 року від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 Гулійової О.О. через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що 23.06.2025 року засобами поштового зв`язку на адресу позивача була направлена повістка №4097648 з вимогою прибуття на 06.07.2025 року о 09 год. 00 хв. для уточнення даних до ТЦК та СП. Відповідно до інформації Укрпошти повістка не отримана та повернута за місцем обслуговування, але відповідно до норм законодавства вважається належним чином направленою та врученою. Поважних причин неприбуття по повістці позивач не надав. Таким чином, позивачем не дотримано вимоги законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тим самим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Протокол про вчинене адміністративне правопорушення не складався з огляду на приписи статті 258 КУпАП. 22.07.2025 року щодо позивача уповноваженою посадовою особою ТЦК та СП винесено постанову №787 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, копію якої позивач отримав в той же день. Також представник відповідача зазначає, що позивачем не додано жодних доказів того, що він оновив свої персональні дані протягом всього періоду з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року (включно) у спосіб, передбачений законодавством.

05.09.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гофельд Г.С. надійшла відповідь на відзив.

13.11.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гофельд Г.С. надійшла заява про компенсацію судових витрат.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 відзиву на позов не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з частиною 1 статті 9, статті 10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Матеріалами справи встановлено, що є військовозобов`язаним та перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 .

Згідно картки обстеження медичного огляду, ОСОБА_1 пройдено військово-лікарську комісію.

Також, згідно витягу з додатку «Резерв+», має номер в реєстрі Оберіг 3.

У зазначеному військово-обліковому документі вказані прізвище, ім`я, по-батькові позивача, дата народження, адреса проживання, номер телефону, посада та інші необхідні відомості. Дані уточнені 22.07.2025 року.

Постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 22.07.2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що у період дії правового режиму воєнного стану, котрий введений Указом Президента України № 64/2022 та Законом України « Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні » від 24 лютого 2022 року ( із змінами ), під час дії Указу Президента України « Про загальну мобілізацію » від 24 лютого 2022 року № 65/2022, при перевірці документів громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , було встановлено факт порушення останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Гр. ОСОБА_1 являючись військовозобов`язаним, без поважних на те причин, не з`явився за викликом по повістці «06» липня 2025 року об 09:00 годині сформованій за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яка була надіслана засобами поштового зв`язку 23.06.2025 року через відділення Укрпошти, рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення за адресою зареєстрованого місця проживання або фактичного місця проживання для уточнення даних з прибуттям до ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначене підтверджується повідомленням Укрпошти 08.07.2025 року за місцем обслуговування, підстава повернення повістки - у зв`язку з відсутністю адресата. Тому, приймаючи до уваги дані обставини гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , був належним чином оповіщений, але за викликом по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_4 на визначений час і дату не з`явився, причини не прибуття не повідомив. Зазначене правопорушення вчинене під час дії особливого періоду, який настав з моменту оприлюднення Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року і діє до теперішнього часу.

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (у т.ч. передбачені ст.ст. 210, 210-1 КУпАП).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено статтею 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із частиною 2 статті 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною 3 цієї статті за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно абз. 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до абз. 3 пункту 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до вказаного порядку встановлено, що прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до абз.1 п.34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (в редакції, чинній з 29.06.2024 згідно з постановою КМУ № 747 від 25.06.2024), повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

Згідно з п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Відповідно до наведеного вище, у спосіб визначений Постановою №560, 23.06.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на адресу: АДРЕСА_1 , була направлена повістка №4097648 від 23.06.2025 року (номер відправлення АТ «Укрпошта» 594) за якою ОСОБА_1 належало з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 , о 09:00 годині 06.07.2025 року.

Зазначене відправлення було повернуто відправникові 04.07.2025 року з приміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Повістка №4097648 від 23.06.2025 була сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з використанням відомостей і даних, що містяться в реєстрі, та відповідає вимогам п.п. 29, 30, 30-1, 30-2, 30-3 Постанови № 560.

У справі судова повістка безпосередньо ОСОБА_1 вручена не була, втім, працівниками пошти проставлено відмітку «одержувач відсутній за вказаною адресою».

Проте, згідно оскаржуваної постанови №787 від 22.07.2025 року зазначено, що ОСОБА_1 не з`явився за викликом по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_9 для уточнення даних.

Згідно витягу із застосунку «Резерв+» та інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Матеріали справи не містять відомостей про виклик ОСОБА_1 саме за адресою реєстрації: АДРЕСА_3 , проте повістка направлялась за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт того, що позивача було належним чином поінформовано про вимогу з`явитися у строк та місце, зазначені в повістці, відповідачем не доведений.

При цьому, оскаржувана постанова не містить норму спеціального законодавства у сфері оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації, яку порушив ОСОБА_1 .

При цьому, суд наголошує, що сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності належних доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Окрім цього, суд зазначає, що позивач своєчасно оновив свої облікові дані, а саме 22.07.2025 року, що відображено у застосунку «Резерв+»; позивач пройшов медичний огляд для визначення придатності до військової служби, що підтверджується відповідними висновками.

Згідно з вимогами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду у справі № 686/16535/16-а від 17.10.2019 року та у справі № 660/575/16-а від 31.01.2018 року.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення вимог законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію відповідними доказами.

Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів належними та допустимим доказами подію правопорушення, відтак, і правомірність винесення оскаржуваної постанови щодо позивача.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Отже, відповідачем в даному випадку не надано належних доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи, що відповідачем не було надано допустимих, достовірних та достатніх доказів, які могли би підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що з урахуванням презумпції невинуватості є підставою для її скасування із закриттям провадження у справі.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на це, задовольняючи позов у цій справі, суд скасовує оскаржувану постанову із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи встановлені судом обставини, норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов заявлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Водночас вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_2 не підлягають задоволенню, оскільки оскаржувана постанова ухвалена ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог частини 1 статті 139 КАС України.

Відповідно до частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5)пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Гофельд Ганною Сергіївною укладено договір про надання правничої допомоги від 24.07.2025 року №2407025, відповідно до умов якого, сплачується гонорар та понесені фактичні витрати.

Відповідно до п. 3.1. та 3.2. розділу 3 Договору про надання правничої допомоги від 21.04.2025 № 11062025, послуги адвоката за цим договором надаються домовленістю між сторонами та підтверджуються актами виконаних робіт, вартість робіт складає 8500,00 гривень.

Разом із цим, при визначенні суми витрат на правничу допомогу, слід враховувати, що представником позивача надано консультації - 2 години; юридичний аналіз законодавства та судової практики з питань викладених в позовній заяві - 4 години; складання адміністративного позову - 4 години; явка в судові засідання та участь у судових засіданнях - 6 годин; складання, направлення адвокатських запитів отримання відповідей - 4 години.

Відповідачами не було надано заперечень щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу зазначаю, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Дослідивши надані суду докази щодо обґрунтування судових витрат на правничу допомогу адвоката, враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо їх розміру, з урахуванням складності справи, співмірності, доцільності та необхідності понесених позивачем витрат, враховуючи відповідність судових витрат критерію розумності їх розміру у співвідношенні до складності справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 500,00 грн.

Що стосується витрат про стягнення судового збору, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 484,48 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №6Т54-2МКВ-421А-18С2 від 31.07.2025 року. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 6, 7, 9, 11, 44, 48, 73-78, 90, 139, 241-246, 268, 269, 271, 273-277, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №787 від 22.07.2025 року відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя: