Справа № 120/10668/23
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 листопада 2025 р. Справа № 120/10668/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов позов Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому позивач просить скасувати постанову відповідача від 05.07.2023 року про накладення штрафу в сумі 10200,00 грн за повторне невиконання рішення суду у виконавчому провадженні № 70024234.

Позивач вказує, що рішення суду виконано ще до відкриття виконавчого провадження, донараховані суми пенсії включено до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України, а їх виплата буде здійснена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України.

Однак, державний виконавець вважає, що рішення суду виконано неналежно, тому, відповідачем 05.07.2023 прийнято спірну постанову про накладення штрафу в сумі 10200,00 грн. З метою скасування постанови, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 24.07.2023 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також залучено до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та встановлено третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 3- х денний строк з дня отримання копії позовної заяви та відзиву для подання письмових пояснень в порядку ст. 162 КАС України.

Ухвалою суду від 24.07.2023 року провадження у даній адміністративній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 120/9560/23.

02.08.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, з огляду на правомірність притягнення позивача до відповідальності за повторне невиконання рішення суду.

Ухвалою від 20.11.2025 року провадження у справі поновлено.

Окрім того, під час зупинення провадження у справі - 01.09.2023 року, 05.02.2024 року та 06.03.2024 року адвокатом Савчуком М.В. до суду були подані заяви, в яких він просив залучити до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та направити їй матеріали адміністративного позову.

Однак, суд вважає подані заяви адвоката Савчука М.В. безпідставними та звертає увагу, що ухвалою про відкриття провадження в справі від 24.07.2023 року ОСОБА_1 вже залучено до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та встановлено їй 3- х денний строк з дня отримання копії позовної заяви та відзиву для подання письмових пояснень в порядку ст. 162 КАС України.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення, яке міститься в матеріалах справи (а.с.64), ОСОБА_1 01.08.2023 року отримала ухвалу про відкриття провадження в справі та адміністративний позов, однак, у встановлений судом строк, не скористалася правом на подання письмових пояснень в порядку ст. 162 КАС України.

Стаття 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Отже, процесуальним законом чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання процесуальних строків.

Разом з тим, листом Вінницького окружного адміністративного суду від 06.03.2024 року адвоката Савчука М.В. повідомлено про можливість ознайомлення з матеріалами справи №120/10668/23 за допомогою системи Електронний суд або в приміщенні Вінницького окружного адміністративного суду.

Не зважаючи на викладене, своїм правом на подання пояснень щодо вимог позовної заяви третя особа та її представник не скористалися.

На підставі вищезазначеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотань адвоката Савчука М.В. про залучення третьої особи.

Також суд вважає необґрунтованою вимогу вказаного адвоката щодо розгляду справи у відкритому судовому засіданні, оскільки будь-яких обґрунтувань щодо необхідності такого розгляду та/або заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження, ним наведено не було.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.03.2022 року в адміністративній справі №120/18289/21-а, крім іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

22.10.2022 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №70024234 з примусового виконання виконавчого листа по справі №120/18289/21-а, виданого 27.06.2023 року Вінницьким окружним адміністративним судом.

У відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження, листом органу Пенсійного фонду від 14.11.2023 року було повідомлено головного державного виконавця, що рішення суду від 22.03.2022 у справ № 120/18289/21-а добровільно виконано до відкриття виконавчого провадження, шляхом нарахування грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно п. 7-1 розділу XV Прикінцеві Положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в загальному розмірі - 76949,20 грн (десять місячних пенсій за віком станом на день призначення пенсії).

Одночасно повідомлено, що ця заборгованість буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки відповідно до пункту 2.1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон №1058) пенсії за віком фінансуються виключно за рахунок коштів Державного бюджету України.

Крім того, Головним управлінням сформовано потребу у бюджетних коштах, оскільки бюджетні зобов`язання та платежі здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення (ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України) шляхом обліку вказаної заборгованості в Реєстрі судових рішень виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою

У подальшому, відповідач направив позивачу вимогу № 22531/4.1-22/5 від 20.12.2022 року щодо повного та своєчасного виконання рішення у даній справі, зокрема шляхом підтвердження виплати заборгованості.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надіслало державному виконавцю лист від 28.12/2022 року, у якому зазначило, що нарахована сума на виконання рішення у справі №120/18289/21-а підлягає виплаті після виділення коштів з фінансування Державного бюджету.

Оскільки позивачем не здійснено повного та фактичного виконання рішення суду у справі № 120/18289/21-а, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн.

З огляду на те, що рішення суду залишається не виконаним без поважних причин, державний виконавець 05.07.2023 року прийняв постанов про накладення штрафу в подвійному розмірі.

Уважаючи таке рішення протиправним, ГУ ПФУ у Вінницькій області подало цей позов до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3447-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Також підкреслював, що органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Так, у рішенні від 19 березня 1997 року по справі «Горнсбі проти Греції», ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ у рішенні від 07 липня 1989 року визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Спеціальним законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі примусового виконання судових рішень та рішень інших органів, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка є чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 1404-VIIІ).

У відповідності до статті 1 цього Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень частини 1 статті 13 Закону України № 1404-VIIІ, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини 1 статті 26 Закону України № 1404-VIIІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 63 Закону України № 1404-VIIІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 1 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом статті 75 Закону України № 1404-VIIІ, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Судом установлено, що у провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала справа № 120/9560/23, в якій розглядався позов ГУ ПФУ у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 70024234 від 20.06.2023 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

У справі №120/9560/23 штраф у розмірі 5100,00 грн накладений за невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.03.2022 року в адміністративній справі №120/18289/21-а.

Як убачається з КП «ДСС», постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.07.2023 року у справі №120/9560/23 - без змін.

Враховуючи викладене, суд наголошує на відсутності факту повторного невиконання позивачем рішення суду через скасування у судовому порядку першої постанови про накладення штрафу 5100 грн № 70024234 від 20.06.2023 року.

З огляду на те, що згідно приписів статті 75 Закону України № 1404-VIIІ умовою для застосування штрафу в подвійному розмірі за невиконання рішення без поважних причин є повторність установлення державним виконавцем такого невиконання, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідача від 05.07.2023 року ВП №70024234 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звернення ГУ ПФУ у Вінницькій області з цим позовом до адміністративного суду зумовлене незгодою із рішенням Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за захистом своїх порушених прав та інтересів як сторона виконавчого провадження, а не як суб`єкт владних повноважень при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Тобто у цьому спорі ГУ ПФУ у Вінницькій області діє не як суб`єкт владних повноважень, а як орган Пенсійного фонду України до суб`єкта владних повноважень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо оскарження постанови старшого державного виконавця цього відділу, винесеної в рамках виконавчого провадження, будучи його стороною, в межах наданих пунктом 1 частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене суд проходить до висновку про застосування положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та стягнення з відповідача на користь ГУ ПФУ у Вінницькій області судового збору.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 815/4246/17.

Керуючись ст.ст. 73 - 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05.07.2023 року ВП №70024234 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь Головного управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального упраління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Суддя Чернюк Алла Юріївна