Справа № 520/20494/25
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 р. № 520/20494/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Світлани Чудних, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Департамента патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції суму надмірно нарахованого грошового забезпечення за час невиходу на службу у розмірі 3343 (три тисячі триста сорок три) гривні 52 копійок.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зв`язку зі службовим розслідуванням встановлено факт порушення службової дисципліни відповідачем та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, також ОСОБА_1 зайво нараховано грошове забезпечення за час невиходу на службу з 26.04.2025 до 23.05.2025 у розмірі 3343 (три тисячі триста сорок три) гривні 52 копійок, у зв`язку з несплатою відповідачем зазначеної заборгованості у добровільному порядку позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вказав, що заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав їх незаконності та необґрунтованості, у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Справу розглянуто у межах строків з урахуванням перебування судді Світлани Чудних у відпустці та на лікарняному.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_1 до 30.06.2025 проходив службу в органах Національної поліції України на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Харківській області ДПП).

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції (далі - ДПП) від 09.05.2025 № 1661 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» проведено службове розслідування.

За результатами проведеного службового розслідування встановлено факт грубого порушення службової дисципліни в діях відповідача, що виразилось в порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1,6 та 8 частини третьої статті Дисциплінарного статуту.

Наказом ДПП від 03.06.2025 №349 «Про застосування до працівника УПП в Харківській області ДПП дисциплінарного стягнення» відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ДПП по особовому складу від 30.06.2025 № 1077 о/с ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції з 30.06.2025 відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Відповідно до доповідної записки т.в.о. начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера ДПП вих. №5759/41/5-2025 ОСОБА_1 зайво нараховано грошове забезпечення за час невиходу на службу у період з 26.04.2025 до 23.05.2025 у розмірі 3343 (три тисячі триста сорок три) гривні 52 копійок.

У зв`язку з несплатою відповідачем зазначеної заборгованості у добровільному порядку позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статі і 19 Конституції України передбачений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-УІІІ).

Згідно з частиною першою статті 17 Закону № 5 80-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Стаття 94 Закону № № 5 80-VIII визначає, що Поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України визначено наказом Міністр внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260).

В пунктах 3, 6 та 7 розділу І Порядку № 260 зазначено, що грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади (зарахованих у розпорядження) в Національній поліції, та здобувачам ЗВО.

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ЗВО про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат

Грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Також, відповідно до пункту 8 розділу І Порядку № 260 за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується.

Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» пряма дійсна шкода (далі - шкода) це збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна, замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

З вимогами пункту 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Відповідно статті 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій вона було набуте, згодом відпала.

Пунктом першим частини 1 статті 1215 ЦК України передбачено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку позивача.

Згідно з наказом ДПП від 30.06.2025 №1077 о/с, відповідно до пункту 6 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції капрала поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №1 УПП в Харківській області ДПП.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 17.07.2008 у справі «Каіч та інші проти Хорватії» Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас статтею 55 Конституцій України гарантується судовий захист прав людини і громадянина.

Пунктом 3 глави 1 наказу Національної поліції України від 18.11.2015 № 96 «Про затвердження Положення про Департамент патрульної поліції» передбачено, що Департамент патрульної поліції організовує діяльність підрозділів патрульної поліції, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріальне-технічне та фінансове забезпечення.

Відповідно до пункту 1 та пункту 2 глави 5 «Прикінцеві положення» зазначеного наказу Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, має печатки із зображенням Державного Герба України, інші печатки та штампи.

В свою чергу, УПП в Харківській області ДПП є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції і діє на підставі Положення, затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції від 07.11.2015 року № 1/5 «Про управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції» із змінами та доповненнями.

Слід зауважити, що стягнення суми надмірно нарахованого грошового забезпечення у судовому порядку можливе після несплати відповідачем зазначеної заборгованості у добровільному порядку.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність доказів відмови відповідача від сплати суми надмірно нарахованого грошового забезпечення у добровільному порядку, оскільки відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про необхідність сплати ним зазначеної суми, виходячи з наступного.

Так, дослідивши наданий позивачем до матеріалів справи список згрупованих відправлень №138 від 22.07.2025 року, яким, зокрема, на думку позивача, він підтверджує направлення ОСОБА_1 листа-претензії від 22.07.2025 року, суд зазначає, що в ньому відсутня інформація на підтвердження факту направлення на ім`я ОСОБА_1 на адресу " АДРЕСА_1 "(а.с.28).

Також, суд критично оцінює наданий позивачем звіт про надсилання засобами електронного зв`язку листа-претензії від 22.07.2025 року, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що зазначена у звіті електронна скринька належить саме відповідачу, разом з тим, відсутня також відмітка про доставку електронного листа до адресата, відтак підтвердити чи спростувати поза розумним сумнівом факт ознайомлення ОСОБА_1 із вказаними документами не вбачається можливим.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність належних допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що позивачем вжито усіх заходів спрямованих на належне ознайомлення відповідача з наявністю необхідності сплати ним суми надмірно нарахованого грошового забезпечення у добровільному порядку, тому, і як наслідок, відсутні докази відмови відповідача від добровільної сплати, у зв`язку з чим на час розгляду справи відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Департамента патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Суддя Світлана ЧУДНИХ