Справа № 200/6805/25
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року Справа№200/6805/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (адреса вул. Соборна 1, м. Володимир, 44702, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

04.09.2025 ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №02 від 21.07.2025 року про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди: - навчання позивача: з 01.09.1981 р. по 30.07.1982 р. у ПТУ № 56 в м. Слов`янськ, що складає 11 місяців, - роботи позивача: з 21.10.1987 р. по 26.04.2024 р. на посади «провідник пасажирського вагону» у Акціонерному Товаристві «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ Маріупольське вагонне депо, що складає 36 років 6 місяців 6 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - з 01.11.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.07.2025 року позивач звернувся засобами веб-порталу звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №02 від 21.07.2025 р. позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з тим, що страховий стаж позивача складає 29 років 3 місяці 19 днів.

Позивач вважає, рішення відповідача протиправним, оскільки він надав усі необхідні відповідачу документи, що підтверджують його право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, 84122, ).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало суду відзив на адміністративний позов, зі змісту якого вбачається наступне.

ОСОБА_1 14.07.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За наслідком розгляду наданого пакету документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області було відмовлено гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії по віку у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

За наслідком розгляду наданого пакету документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу Головним Управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області було встановлено, що станом на час звернення страховий стаж Позивачки склав 29 років 3 місяці 19 днів. В той же час Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області до страхового стажу не було зараховано: -період навчання згідно диплома, оскільки відсутня дата початку навчання (неможливо чітко встановити період навчання), ПІБ не відповідає паспортним даним (неможливо встановити факт належності документу саме Позивачці); -періоди роботи згідно трудової книжки, оскільки дата заповнення не відповідає початку роботи (21.10.1987), дана інформація про працевлаштування потребує уточнюючих довідок; -періоди роботи згідно довідки № 95-Д від 26.04.2024, оскільки відсутня інформація про перереєстрацію підприємства на території України, у зв`язку з чим неможливо здійснити перевірку первинних матеріалів. У зв`язку з вищенаведеним, було прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії по віку у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Просило відмовити у задоволенні позовних вимог.

В установлений законом строк, відповідачем наданий відзив на адміністративний позов, зі змісту якого вбачається наступне.

14 липня 2025 року Позивач ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду України через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058- ІV.

З урахуванням зазначеного Порядку органом, що приймав рішення за заявою Позивача про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Розглянувши заяву Позивача з доданими до неї документами рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області Позивачу було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), досягла віку 60 років ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV визначено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 не менше 30 років.

Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 страховий стаж складає 29 років 3 місяці 19 днів.

Частиною другою статті 26 Закону № 1058-ІV визначено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року не менше 23 років. Отже, за наявними документами ОСОБА_1 набуде право на призначення пенсії після 04 листопада 2026 року.

До страхового стажу не зараховано період навчання, відображений у дипломі серії НОМЕР_2 від 19 травня 2001 року, оскільки відсутня дата початку навчання та написання прізвища не відповідає паспорту заявниці. Документи про зміну прізвища відсутні.

Крім того, до страхового стажу не зараховано періоди роботи відображені у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_3 від 10 серпня 2022 року, оскільки дата заповнення трудової книжки не відповідає початку роботи (21 жовтня 1987 року) та відповідно до статті 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (далі Закон № 1207-VII) документ виданий органом, що здійснює свою діяльність на непідконтрольній Україні території вважається недійсним і не створює правових наслідків.

Період роботи з 21 жовтня 1987 року по 26 квітня 2024 року, відображений у довідці від 26 квітня 2024 року № 95-д, оскільки відповідно до статті 9 Закону № 1207- VII документ виданий органом, що здійснює свою діяльність на непідконтрольній Україні території вважається недійсним і не створює правових наслідків.

Також, за записами дублікату трудової книжки не зараховано навчання з 01 вересня 1981 року по 30 липня 1982 року, оскільки відсутні підстави зарахування та закінчення навчання. Диплом ОСОБА_1 до органів Пенсійного фонду не було надано.

Зазначає, що відсутні законні підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01 вересня 1986 року по 07 лютого 1996 року, відображені у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_4 від 10 вересня 1986 року та в довідці № 19Л від 21 червня 2018 року.

Вважає, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, а дії Відповідача щодо не призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV не можна вважати неправомірними, оскільки він діяв виключно в межах, визначених нормами чинного законодавства.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд установив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулась до органу Пенсійного фонду щодо призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону 1058 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №02 від 21.07.2025 р. позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з тим, що страховий стаж позивача складає 29 років 3 місяці 19 днів.

Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 страховий стаж складає 29 років 3 місяці 19 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди:

-згідно трудової книжки, оскільки дата заповнення не відповідає початку роботи (21.10.1987), дана інформація про працевлаштування потребує уточнюючих довідок;

-згідно довідки № 95-Д від 26.04.2024, оскільки відсутня інформація про перереєстрацію підприємства на території України;

-навчання згідно диплома, оскільки відсутня дата початку навчання, ПІБ не відповідає паспортним даним, потрібно уточнюючу довідку.

Прийняте рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачен іКонституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-1V.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон №1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року №637 (далі Порядок №637), передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, відповідно до вказаних приписів законодавства, обов`язок щодо підтвердження трудового стажу на підставі відповідних довідок, покладається на особу, яка звертається із заявою про призначення пенсії, у разу відсутності у неї (особи) трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи.

Пунктами 23 та 24 Порядку №637 визначено, що документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Отже законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено Порядком № 637.

При цьому, в обґрунтування незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи відповідач посилався на те, що записи про роботу внесені до дати видачі дублікату трудової книжки.

При цьому, суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про роботу позивача у спірний період та характер виконуваних позивачем робіт, окрім того вказані записи виконані у відповідності до вимог законодавства, із зазначенням відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, та без будь-яких помилок або виправлень.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2, 5.3 розділу 5 Інструкції №58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження» і «Відомості про заохочення» при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ «Відомості про роботу» у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, у дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Суд зазначає, що у дублікаті трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 10.08.2022 дійсно наявні записи про роботу за спірні періоди, де позивач працювала на різних посадах в різних установах, а саме:

Запис №1 - з 21.10.1987 р. -прийнята на посаду керувальник резерву провідників Донецької ордена Леніна залізниці Вагонне депо Жданів;

Запис № 2 з 13.06.1992 р. переведена «провідником пасажирського вагону»,

Запис № 4- з 22.04.2005 р.- переведена «начальником пасажирського поїзда»,

Запис № 7- з 12.05.2010 р. переведена «провідником пасажирського вагону»,

Запис № 8- з 13.07.2011 р. провідник пасажирського вагону за контрактом,

Запис № 13- з 01.01.2018 р. провідник пасажирського вагону за контрактом, резерв провідників дільниці з обслуговування пасажирських вагонів на шляху прямування,

Запис № 14 звільнена п. 2 ст. 36 КЗпП України по закінченню дії строку контракту.

Дублікат трудової книжки також містить відомості про дату прийняття і звільнення позивача з роботи, а також номер і дату видачі відповідних наказів.

Всі записи в трудовій книжці позивачки виконані послідовно, не містять суперечливих відомостей про періоди страхового стажу та узгоджуються між собою.

Виявлені відповідачем недоліки в заповненні дубліката трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Відповідач не ставив під сумнів достовірність записів, внесених до дубліката трудової книжки позивача, а зазначив лише окремі недоліки в її заповненні.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції №58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд звертає увагу, що право позивачки на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Недотримання правил при оформленні трудової книжки та неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача в момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім того, позивачем надано до пенсійного органу довідку №95-д від 26.04.2024, яка видана Акціонерним Товариством «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ Маріупольське вагонне депо, відповідно до якої підтверджено,що ОСОБА_1 працювала у Маріуольському вагонному депо у період з 21.10.1987 по 26.04.2024.

Враховуючи зазначене, періоди роботи позивача з 21.10.1987 по 26.04.2024 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу навчання позивача: з 01.09.1981 по 30.07.1982 у ПТУ № 56 в м. Слов`янськ, що складає 11 місяців, суд зазначає наступне.

Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII.

Пунктами «д» частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Законом України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" № 103/98-ВР від 10.02.1998, з наступними змінами і доповненнями, а саме ч. 1 ст. 38 "Гарантії соціального захисту здобувача освіти та випускника закладу професійної (професійно-технічної) освіти", обумовлено: час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

За положенням п.8 Порядку №637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

У позовній заяві позивач зазначає, що у період з 01.09.1981 р. по 30.07.1982 р. позивач навчався у ПТУ № 56 в м. Слов`янськ, що складає 11 місяців та підтверджується дипломом та записами трудової книжки.

В свою чергу, відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, що до страхового стажу не зараховано періоди навчання згідно диплома, оскільки відсутня дата початку навчання, ПІБ не відповідає паспортним даним, потрібно уточнюючу довідку.

Судом встановлено, що позивачем до заяви про призначення пенсії додано копію диплома молодшого спеціаліста серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , про те, що вона закінчила у 2001 році Слов`янський технікум залізничного транспорту за спеціальністю «Обслуговування рухомого складу та спеціальної техніки залізничого транспорту (вагони)» і здобула кваліфікацію техніка-електромеханіка. Додаток до диплома ні відповідачу ні суду не надано.

Також, позивачем надано свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_3 , матір`ю якої є ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що у дублікаті трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 10.08.2022 міститься наступний запис: з 01.09.1981 по 30.07.1982 навчання у ПТУ №56 м. Слов`янськ.

Враховуючи встановлені обставини та надані докази, суд дійшов висновку, що позивачем не надано, а судом не встановлено з наданих документів наявність підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1981 по 30.07.1982. Тому, позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд вказує на таке.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вищевказана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки вказані повноваження відносяться виключно до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №02 від 21.07.2025 року про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зарахуванням до загального страхового стажу періоди роботи позивача: з 21.10.1987 по 26.04.2024 на посаді «провідник пасажирського вагону» у Акціонерному Товаристві «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ Маріупольське вагонне депо.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

За подання позовну немайнового характеру позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, суд зазначає, що за подання цього позову позивачу з урахування коефіцієнту пониження слід було сплатити судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 484,48 грн. понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача до задоволених позовних вимог.

Щодо надміру сплаченого судового збору у розмірі 242,24 грн., суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (адреса вул. Соборна 1, м. Володимир, 44702, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №02 від 21.07.2025 року про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зарахуванням до загального страхового стажу періоди роботи: з 21.10.1987 по 26.04.2024 на посаді «провідник пасажирського вагону» у Акціонерному Товаристві «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ Маріупольське вагонне депо.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (адреса вул. Соборна 1, м. Володимир, 44702, ) на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 484,48 гривень.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 листопада 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова