Справа № 620/11005/24
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо формування та подачі до Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) виплатних документів стосовно фінансування погашення заборгованості з пенсії, за період з 26.10.2022 року по 29.02.2024 року, у сумі 94 257,77 грн;

зобов`язати відповідача сформувати та подати до ПФУ виплатні документи для фінансування погашення мені заборгованості з пенсії за період з 26.10.2022 року по 29.02.2024 року, у сумі 94 257,77 грн, в порядку, регламентованому статтею 46 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), а саме: виплатити суму недоотриманої пенсії за 12 місяців одночасно, а решту заборгованості - щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії, компенсувавши при цьому втрату мною частини доходів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 13.12.2023, яке набрало законної сили, у справі № 620/14048/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнив позовні вимоги та, зокрема:

зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 з 26.10.2022 перерахунок пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу», з урахуванням довідок, виданих Чернігівською митницею про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 24.10.2022 №55 та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією від 07.11.2022 №59.

На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 у справі № 620/14048/23 позивачці нараховано суму коштів, перерахованої пенсії у розмірі 94 257,77 грн, за період з 26.10.2022 по 29.02.2024, що підтверджується копією розрахунку суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі ОСОБА_1 (а.с. 13).

30.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою щодо виплати заборгованості з пенсійних виплат, у якій, з посиланням на положення статті 46 Закону № 1058-IV, висловлено прохання здійснити виплату недоотриманої нею з вини ГУ ПФУ в Чернігівській області суми пенсії в розмірі 94 257, 77 грн, а саме: виплатити суму недоотриманої пенсії за 12 місяців одночасно, а решту заборгованості - щомісяця рівними частинами, що не перевищує місячного розміру пенсії, компенсувавши при цьому втрату частини доходів.

ГУ ПФУ в Чернігівській області листом від 24.06.2024 № 9631-8088/Р-02/8-2500/24 повідомило позивачку, зокрема, про те, що черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили, а сума коштів за період з 26.10.2022 по 29.02.2024, що становить 94 257, 77 грн, нарахованих на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 у справі № 620/14048/23 обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі) та буде виплачена за окремою бюджетною програмою за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Також у цьому листі відповідача зазначено, що станом на сьогодні профінансовані доплати пенсій на виконання рішень судів, які набрали законної сили по 20.09.2020 (включно).

Також в матеріалах справи міститься заява позивачки від 03.07.2024 до ПФУ, у якій ОСОБА_1 просила повідомити її чи надходила в поточному році до ПФУ від територіальних органів ПФУ виплатні відомості або інші документи щодо фінансування ПФУ виплати їй заборгованості по пенсії на підставі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 у справі № 620/14048/23, а також відповідь ПФУ на цю заяву, оформлену листом від 10.07.2024 № 2800-030102-8/42004, у якій, з посиланням на Бюджетний кодекс України, Закон № 1058-ІV, Закон України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI), Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затверджений постановою Правління ПФУ від 31.08.2009 № 21-2 [в редакції постанови Правління ПФУ від 09.12.2021 № 35-1; далі - Порядок № 21-2)], пенсійний орган, зокрема, зазначив, що черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили; видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом № 4901-VI, плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм; нараховані на виконання рішень суду кошти виплачуються територіальними органами ПФУ в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат; сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті ПФУ на 2024 рік, який наразі не затверджено; у 2024 році до ПФУ від територіальних органів ПФУ виплатні відомості або інші документи, щодо фінансування виплати коштів, нарахованих на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 у справі № 620/14048/23 не надходили.

Окрім того, із відповіді Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області від 08.07.2024 № 04-10/5237 наданій позивачці на її заяву від 03.07.2024 видно, що станом на 05.07.2024 матеріали про виплату пенсійних заборгованостей на користь ОСОБА_1 за бюджетною програмою для виконання рішень суду у справі ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області не надходили.

Вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Чернігівській області щодо формування та подачі до ПФУ виплатних документів стосовно фінансування погашення заборгованості з пенсії, за період з 26.10.2022 року по 29.02.2024 року, у сумі 94 257,77 грн, яка виникла на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив та зазначив, що оспорювана у цій справі бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області була зумовлена тим, що бюджет ПФУ на 2024 рік на момент виникнення спірних правовідносин не був затверджений, у зв`язку із чим позивачку було повідомлено, що сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті ПФУ на 2024 рік після його затвердження та буде виплачена за бюджетною програмою за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету, у зв`язку із чим у відповідача були відсутні повноваження формувати виплатні документи (списки на виплату пенсій, відомості тощо) шляхом включення до них нарахованих конкретним одержувачам сум пенсії на виконання судового рішення, тому така бездіяльність (дії) не може бути визнана судом протиправною, оскільки протиправною бездіяльністю є зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, що на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта належать до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені, чого у спірному випадку судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Суд зазначає, що формулювання «на підставі» означає обов`язок суб`єкта владних повноважень діяти виключно на виконання закону, у межах визначених ним умов та обставин. Вислів «у межах повноважень» вказує, що орган або посадова особа можуть приймати рішення та вчиняти дії лише в обсязі компетенції, встановленої законом, не перевищуючи її. А формулювання «у спосіб» передбачає необхідність дотримання встановленої законом процедури та форми прийняття рішень і використання лише тих засобів, які прямо передбачені правовими нормами.

Таким чином, правомірною є лише така діяльність суб`єкта владних повноважень, що одночасно відповідає всім трьом складовим цього конституційного принципу - підставі, межам та способу дії.

Згідно зі статтями 8, 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина гарантуються та захищаються судом, а звернення до суду для захисту таких прав забезпечується безпосередньо на підставі Конституції України.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, який охоплює, зокрема, право на пенсійне забезпечення. Отже, право на отримання пенсії є складовою конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, виплата пенсій та пов`язаних із ними надбавок і компенсацій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з Конституцією України, державний бюджет та бюджетна система встановлюються виключно законами, якими є щорічні закони про Державний бюджет України та Бюджетний кодекс України.

Відповідно до статті 7 Бюджетного кодексу України, одним з основоположних принципів бюджетної системи є принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким видатки можуть здійснюватися лише на цілі, визначені законом про Державний бюджет та бюджетними призначеннями.

Стаття 23 Бюджетного кодексу України встановлює, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності бюджетного призначення, а його відсутність або перевищення визначених лімітів є порушенням бюджетного законодавства (пункти 20, 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України).

Отже, проведення будь-яких виплат без наявності відповідних бюджетних асигнувань є незаконним та становить перевищення бюджетних повноважень.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, який здійснює виплату пенсій та соціальних допомог у межах і за рахунок коштів, передбачених у бюджеті Фонду.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою ПФУ № 21-2 від 31.08.2009, коштів Державного бюджету, передбачених на фінансування пенсійних програм, включаються до бюджету ПФУ в обсягах, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік.

Таким чином, Пенсійний фонд не має права здійснювати виплати за рішеннями судів до моменту визначення відповідних асигнувань у затвердженому бюджеті Фонду.

Суд бере до уваги позицію Конституційного Суду України, викладену в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, згідно з якою соціально-економічні права не є абсолютними, а механізм їх реалізації може бути змінений державою у зв`язку з необхідністю збалансування суспільних та індивідуальних інтересів і фінансових можливостей держави.

Отже, здійснення виплат на виконання судових рішень, боржником за якими є орган державної влади, можливе лише після визначення фінансового ресурсу в державному бюджеті.

Суд звертає увагу, що статті 129 і 129-1 Конституції України встановлюють обов`язковість судових рішень і покладають на державу обов`язок забезпечити їх виконання. Разом з тим, виконання судового рішення має здійснюватися у порядку, визначеному законом, з урахуванням фінансових і процедурних механізмів, передбачених, зокрема, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-VI.

Відповідно до статті 7 цього Закону, виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням бюджетних особливостей.

Таким чином, судові рішення, якими покладено зобов`язання вчинити певні дії, а не стягнути кошти, підлягають виконанню в межах бюджетного процесу, а не в позасистемний спосіб.

Суд враховує, що на момент виникнення спірних правовідносин бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не був затверджений, тому відповідач - Головне управління ПФУ - не мав повноважень формувати виплатні документи на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

Така ситуація не свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, оскільки останній не відмовився від виконання рішення суду, а лише не мав об`єктивної можливості його реалізувати через відсутність бюджетного фінансування.

Відповідно, бездіяльність може визнаватися протиправною лише тоді, коли суб`єкт владних повноважень не здійснив дій, які були реально можливими та обов`язковими в межах його компетенції.

Крім того, суд зазначає, що вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів, передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», можуть бути заявлені лише після фактичного виникнення прострочення, тобто коли наявне встановлене судом порушення строку виплати.

У цій справі виплата ще не здійснена через незатвердження бюджету, а не з вини відповідача, тому підстав для нарахування компенсації немає.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Відповідач діяв у межах і у спосіб, визначених законом, виплата сум, нарахованих за рішенням суду, можлива лише після затвердження бюджету ПФУ і в межах відповідних асигнувань, бездіяльність відповідача не є протиправною, оскільки була зумовлена об`єктивними обставинами, що не залежали від його волі.

Щодо посилась позивачки на статті 3 та 4 Закону № 4901-VI колегія суддів, зазначає наступне.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Порядок та підстави зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовані ст. 378 КАС України.

Разом з цим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень" від 21.11.2024 за № 4094-IX, який набрав чинності 19.12.2024, внесені суттєві зміни до положень ст. 378 КАС України, зокрема й у частині зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Так, у силу вимог статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Отже, з 19.12.2024 статтю 378 КАС України доповнено самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення, а саме: невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо, серед іншого, обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, протягом двох місяців з дня набрання таким рішенням законної сили; при чому зміна способу і порядку виконання такого судового рішення відбувається шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

У цій категорії справ зміна способу і порядку виконання рішення можлива шляхом зміни "зобов`язання здійснити перерахунок та провести виплату за перерахованою пенсією" на "стягнення коштів із державного органу боржника".

Проте, з матеріалів справи вбачається, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 у справі 620/14048/23 передбачає покладання на відповідача зобов`язання вчинити певні дії, а не стягнення коштів з відповідача.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко