Справа № 345/6553/25
Суддя: Кулаєць Б. О.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 345/6553/25
Провадження № 2-а/345/104/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 м. Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Кулаєць Б.О., розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, начальника Західного управління надання безоплатної правничої допомоги Желізняк Людмили Богданівни про оскарження та визнання протиправних дій (бездіяльності),

В С Т А Н О В И Л А:

14.11.2025 до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшов вищевказаний адміністративний позов, в якому позивач просить суд визнати протиправними дії, скасувати наказ від 14.10.2025 та зобов`язати призначити адвоката на підставі його звернення від 06.10.2025.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За приписами статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі по тексту - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їхнього виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їхніх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Як встановлено з позовної заяві та долучених до неї матеріалів позивач 06.10.2025 звернувся Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги з метою отримання безоплатної вторинної правничої допомоги, що підтверджується талоном про прийняття заяви про надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 06.10.2025 № 2025-4065338.

Однак, наказом начальника Західного управління надання безоплатної правничої допомоги від 14.10.2025 ОСОБА_2 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 17, ч. 2 ст. 19, п. 4 ч. 2 ст. 20 ЗУ «Про безоплатну правничу допомогу» ОСОБА_1 відмовлено у наданні безоплатної вторинної правничої допомоги за заявою від 06.10.2025, у зв`язку з тим, що особі раніше надавалася безоплатна вторинної правнича допомога з одного і того ж питання.

У зв`язку з чим, позивач просить суд: визнати протиправними дії; скасувати наказ від 14.10.2025; зобов`язати призначити йому адвоката на підставі його заяви від 06.10.2025.

Суддя враховує, що зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначено Законом України «Про безоплатну правничу допомогу» від 02.06.2011 №3460-VI (далі по тексту - Закон № 3460-VI).

Статтею 13 Закону №3460-VI визначено, що безоплатна вторинна правнича допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Згідно зі ст. 15 Закону №3460-VI суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Приписами ст. 16 Закону №3460-VI передбачено, що Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські), місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) та міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) центри з надання безоплатної правничої допомоги. Центри з надання безоплатної правничої допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правничої допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідних адміністративно-територіальних одиниць та забезпечення доступу осіб до безоплатної правничої допомоги.

Центри з надання безоплатної правничої допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням.

Центри з надання безоплатної правничої допомоги фінансуються з Державного бюджету України, інших не заборонених законодавством джерел.

Центри з надання безоплатної правничої допомоги забезпечують надання всіх видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 7 і частиною другою статті 13 цього Закону.

Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної правничої допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної правничої допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України.

Під час виконання функцій з надання безоплатної правничої допомоги центри з надання безоплатної правничої допомоги взаємодіють із судами, органами прокуратури та іншими правоохоронними органами, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Діяльність центру з надання безоплатної правничої допомоги поширюється на територію відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Повноваження центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги визначені статтею 17 Закону №3460-VI та полягають, зокрема, у прийнятті рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги; укладає договори з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, для надання такої допомоги; видає доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

За змістом ст. 29 Закону №3460-VI фінансування безоплатної первинної правової допомоги здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету України на утримання відповідних органів виконавчої влади, місцевих бюджетів та інших джерел.

Фінансування безоплатної вторинної правової допомоги здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету України.

Міжрегіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги здійснюють свою діяльність на підставі Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 № 967/5 (далі Положення).

Водночас, Західне управління надання безоплатної правничої допомоги є самостійним структурним підрозділом Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, що стверджується п.1 Положення про Управління затверджене наказом Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої від 14 лютого 2024 року № 17-ос.

Згідно з п. 1 Положення центри з надання безоплатної правничої допомоги (далі - центри) утворюються, реорганізовуються та ліквідовуються Міністерством юстиції України за пропозицією Координаційного центру з надання правничої допомоги (далі - Координаційний центр) з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної правничої допомоги і є територіальними відділеннями Координаційного центру.

Відповідно до п. 6 Положення під час виконання функцій з надання безоплатної правничої допомоги центри взаємодіють із судами, органами прокуратури та іншими правоохоронними органами, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами надання безоплатної правничої допомоги, органами адвокатського самоврядування, громадськими об`єднаннями.

Згідно з п. 8 Положення регіональні центри з надання безоплатної правничої допомоги (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) (далі - регіональні центри) та міжрегіональні центри з надання безоплатної правничої допомоги, юрисдикція яких поширюється на територію двох областей та більше двох областей, а також Автономної Республіки Крим, міст Києва та Севастополя (далі - міжрегіональні центри) відповідно до покладених на них завдань, зокрема, укладають договори з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, в установленому порядку; приймають рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 30 Закону № 3460-VI рішення центру з надання безоплатної правничої допомоги про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до суду.

Рішення центру з надання безоплатної правничої допомоги про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 20 цього Закону, може бути оскаржене разом з поданням відповідною особою позовної заяви про захист або відновлення її прав у спорі (справі), для вирішення якого така допомога запитувалася, до суду, в який подана така позовна заява.

Згідно зі ст. 31 Закону № 3460-VI рішення, дії чи бездіяльність посадових і службових осіб, які порушують порядок та строки розгляду звернень про надання безоплатної правничої допомоги, надають неякісну правничу допомогу, можуть бути оскаржені в адміністративному порядку відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» та/або до адміністративного суду.

Таким чином, розгляд позовних вимог про визнання протиправними дій, які полягають в не забезпеченні ОСОБА_1 права на безоплатну вторинну правничу допомогу, скасування наказу начальника Західного управління надання безоплатної правничої допомоги від 14.10.2025 ОСОБА_2 , яким ОСОБА_1 відмовлено в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги, а також зобов`язання призначити ОСОБА_1 адвоката на підставі його звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 06.10.2025, належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи питання, чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері медіа, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників суб`єктів у сфері медіа, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, або особами без громадянства; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.

Вищому антикорупційному суду підсудні справи про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції".

Верховному Суду підсудні справи про втручання в незалежність і повноваження Рахункової палати та її членів.

Оскільки позивач оскаржує дії, які полягають в незабезпеченні його права на безоплатну вторинну правничу допомогута наказ начальника Західного управління надання безоплатної правничої допомогивід 14.10.2025 ОСОБА_2 , яким йому відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги, суд доходить висновку, що даний спір не підпадає під перелік, встановлений частинами 1 та 3 ст. 20 КАС України, що виключає можливість його вирішення місцевим загальним судом як адміністративним.

Таким чином, в розумінні ч. 2 ст. 20 КАС України за змістом спірних правовідносин і за суб`єктним складом вирішення вказаного спору відноситься до компетенції та підсудності саме окружного адміністративного суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Даний пункт статті також не регулює питання щодо дій суду у випадку порушення правил предметної підсудності.

Отже, нормами КАС України не визначено необхідних дій суду у випадку надходження до місцевого загального суду як адміністративного суду позовної заяви, яка йому предметно не підсудна.

Як зазначено вище, місцевий загальний суд як адміністративний суд позбавлений права розглядати предметно не підсудний йому позов через те, що не є тим судом, який встановлений законом для розгляду справ даної категорії.

Водночас, за нормами частини 6 статті 8 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Таким чином, з метою недопущення порушення права позивачки на справедливий і публічний розгляд її справи, у зв`язку з відсутністю норм процесуального законодавства, які чітко регулюють дії суду у випадку надходження позовної заяви, яка йому предметно не підсудна, суд вважає за необхідне застосувати до виниклих правовідносин аналогію закону, яким є положення, наведені в п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України, з урахуванням чого направити справу до відповідного окружного адміністративного суду, яким з урахуванням ст. 26 КАС України є Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Як визначено ч. 6 ст. 29 КАС України, питання про передачу адміністративної справи, крім випадку, визначеного пунктами 4-6 частини першої цієї статті, суд вирішує ухвалою. Ухвалу про передачу адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого може бути оскаржено.

Частиною 8 статті 29 КАС України передбачено, що передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Згідно зі ст. 30 КАС України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються. Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши матеріали за адміністративним позовом, суд приходить до висновку, що адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, начальника Західного управління надання безоплатної правничої допомоги Желізняк Людмили Богданівни про оскарження та визнання протиправних дій (бездіяльності) повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства не Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області як адміністративним судом, а Івано-Франківським окружним адміністративним судом. Відповідно суд вважає, що наявні всі підстави для передачі справи за предметною та територіальною підсудністю для розгляду до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ст.ст. 124, 125 Конституції України, ст.ст. 4, 5, 8, 19, 20, 26, 29, 30, 171 КАС України, ст.ст. 13, 15-17, 29, 30, 31 ЗУ Законом України «Про безоплатну правничу допомогу», п.п. 1, 6, 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 № 967/5, керуючись ст.ст. 241, 248 КАС України, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, начальника Західного управління надання безоплатної правничої допомоги Желізняк Людмили Богданівни про оскарження та визнання протиправних дій (бездіяльності) передати за підсудністю до Івано-Франківського окружного адміністративного суду (вул. Незалежності, 46 м. Івано-Франківськ, 76000).

Копію ухвали надіслати позивачу.

Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: