Справа № 160/28924/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
УСТАНОВИВ:
Позивач 06.10.2025р. звернувся через підсистему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, та просить:
Додатково витребувано у відповідача:
- наказ про проведення перевірки;
- розрахунок нарахованих штрафних санкцій;
- заперечення позивача на акт перевірки;
- усі наявні докази щодо суду спору.
22.10.2025 року оголошено перерву у підготовчому засіданні; наступне підготовче засідання призначено на 04.11.2025 року.
27.10.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. Долучені додаткові докази по справі.
04.11.2025 року оголошено перерву у підготовчому засіданні; наступне підготовче засідання призначено на 12.11.2025 року.
12.11.2025 року відповідачем до суду подані додаткові пояснення у справі.
11.11.2025 року позивачем до суду подано заяву про розгляд справи без участі.
Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.
12.11.2025 року фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.
Суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 243 КАС встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
У обґрунтування позову позивачем зазначено, що контролюючим органом протиправно та необґрунтовано прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Зокрема, зазначає, що у ході проведення перевірки товариства контролюючому органу надано всі необхідні документи для підтвердження дотримання вимог Податкового кодексу України при формуванні розміру від`ємного значення суми з податку на додану вартість із контрагентами за період, що перевірявся.
Окрім цього, представник позивача зазначає, що господарські операції між ними та їх контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність викладених в акті перевірки висновків податкового органу, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, внаслідок чого останні є такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню та визнанню протиправними.
Крім того, висновки відповідача також обґрунтовані недотриманням податкового законодавства іншими платниками податків - контрагентами позивача та іншими особами, з якими позивач не мав жодних відносин.
Однак, законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими особами.
Також, позивач а тому вказує про те, що спірний наказ про проведення перевірки є незаконним, протиправним та необґрунтованим.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог.
Щодо оскарження наказу на проведення перевірки зазначають про те, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
З аналізу цих правових норм слід зазначити, що у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення перевірки за наявності підстав для її проведення, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених Податковим кодексом України, направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області зазначає, що контролюючим органом було проведено перевірку, за результатами якої було складено відповідний акт.
У зв`язку із тим, що контролюючий орган здійснив перевірку на підставі наказу про її проведення, та наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення ймовірно порушеного права.
Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень прийнятих за наслідками такої перевірки.
Щодо спірних ППР, вказують про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт здійснення господарської діяльності, а тому віднесення відображених у них сум податкового кредиту є безпідставними.
ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» безпідставно занижено фінансовий результат до оподаткування (ряд.02) за рахунок неможливості підтвердження реальності здійснення фінансово-господарських взаємовідносин всього у розмірі 2465800 грн. за 1 квартал 2025р., що відображено в податковій декларації за перший квартал 2025 року.
Таким чином, в порушення п.44.1, ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. (зі змінами та доповненнями) занижено фінансовий результат до оподаткування (ряд.02) на суму 2465800 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за перший квартал 2025р. на суму 443844 гривень.
Зазначені дії платника є умисними, оскільки він удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім невиконання або неналежного виконання вимог, установлених Кодексом, зокрема в частині штучного збільшення своїх витрат, без наявних реальних підстав для цього.
Вина ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» підтверджується тим, що платник податків мав можливість дотримуватись норм чинного законодавства, зокрема здійснити господарську операцію, яка передбачає отримання економічного ефекту, однак не вжив достатніх заходів для цього, через те, що з метою зменшення бази оподаткування, від діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Дослідивши надані позивачем первинні документи щодо взаємовідносин із контрагентами вважаємо, що останні не підтверджують реального виконання господарських операцій згідно з укладеними договорами.
Відтак, позивач взяв на себе ризик негативних наслідків у вигляді неможливості застосування податкової вигоди на підставі документів від вказаного контрагента, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Нездійснення заходів з перевірки правоздатності контрагента є ризиком самого платника, а тому саме на нього покладаються негативні наслідки неналежної організації своєї господарської діяльності, зокрема у вигляді непідтвердженості права на формування у податковому обліку витрат і податкового кредиту.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Перевірку проведено з відома директора ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» Філь Наталі Вячеславівни та в присутності Іванової Ольги Миколаївни (довіреність б/н від 01.01.2025 року).
п.44.1, ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010р. (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток за перший квартал 2025р. на суму 443844 грн.;
п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.10р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 597519 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 597519 грн., в т.ч. за квітень 2019 року на суму 104359 грн., за березень 2025 року на суму 493160 грн. (ряд. 18 Декларації).
Для виконання вищевказаних робіт ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» було залучено Субпідрядника ТОВ «ТРЕВЕР САЙД» код ЄДРПОУ (41313870), з яким було укладено Договір будівельного підряду №29/1-25 від 29.01.2025р. на суму 2958960,20 гривень.
На виконання вищевказаного будівельного підряду від 29.01.2025 №29/1/25 було складені документи, а саме - акти приймання виконаних ремонтно будівельних робіт.
Дослідивши надані документи, під час здійснення перевірки відповідач дійшов до висновку, що договори не містять інформацію щодо залучення підприємств субпідрядників для виконання послуг (будівельних робіт), передбачених договорами.
Також, перевіркою було встановлено, що ТОВ «ТРЕВЕР САЙД» знаходиться на обліку в ГУ ДПС У ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, ХАРКІВСЬКА ДПІ , а місце розташування об`єктів оподаткування згідно Повідомлення «Про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність» за формою 20-ОПП - м. Одеса.
Враховуючи наведене, відповідач дійшов висновку, що ТОВ «ТРЕВЕР САЙД» не могло виконати зазначені будівельні роботи для ТОВ «БА «Престижбуд» власними силами, оскільки у ТОВ «ТРЕВЕР САЙД» відсутня достатня кількість працівників, необхідна для виконання обсягів будівельних робіт, зазначених в актах приймання виконаних робіт та матеріально-технічна база.
Відповідач вважає, що ТОВ «ТРЕВЕР САЙД» не могло фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.
До перевірки надано акти виконаних ремонтно-будівельних робіт.
За даними Єдиного реєстру судових рішень ТОВ «ТРЕЙНКОМ» є фігурантом кримінального провадження за ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України, як СГ, що носять ознаки «фіктивності».
Враховуючи наведене, на підставі висновків, зроблених під час перевірки, ГУ ДПС у Дніпропетровській області 24.09.2025 року було прийнято податкові повідомлення-рішення:
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
В силу приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість включає таке.
Встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, такі як: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
Встановлення спеціальної правосуб`єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
Встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. А наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправності та скасування наказу про проведення перевірки, слід зазначити про таке.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з абз.1-2 п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Порядок проведення документальних планових перевірок визначено у статті 77 ПК України, згідно з п.п.77.1 якої документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
Відповідно до п.77.4 ст.77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Приписами п.77.6 ст.77 ПК України визначено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Перевірку проведено з відома директора ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» Філь Наталі Вячеславівни та в присутності Іванової Ольги Миколаївни (довіреність б/н від 01.01.2025).
Як вже зазначалось вище, контролюючим органом було проведено перевірку, за результатами якої було складено відповідний акт.
Слід вказати про те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 року у справі №816/228/17 вказала, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Вищезазначена позиція також узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2023 року у справі № 160/7797/23.
Інші матеріали справи та пояснення сторін, вищевказаних висновків суду не спростовують.
У зв`язку із тим, що контролюючий орган здійснив перевірку на підставі наказу про її проведення, та наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення ймовірно порушеного права.
Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень прийнятих за наслідками такої перевірки.
Суд зазначає, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Під час перевірки правомірності оскаржуваного рішення суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем надано докази на підтвердження законності спірного рішення (наказу про проведення перевірки).
Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
Таким чином, судом під час розгляду справи не було встановлено підстав для скасування наказу про призначення перевірки, таким чином в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо правомірності прийняття спірних рішень, слід вказати таке.
Слід вказати про те, що фактично доводи податкового органу полягає в тому, що надані до перевірки первинні документи не відображають реального руху активів між учасниками господарських операцій, а також свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій (руху активів) по взаємовідносинам між ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» та його контрагентами-постачальниками робіт(послуг)/товарів (ТОВ «ТРЕЙНКОМ» і ТОВ «ТРЕВЕР САЙД»).
Тобто, на думку ГУ ДПС у Дніпропетровській області, документи, оформлені під час здійснення Товариством господарських взаємовідносин та надані під час перевірки, не встановлюють реальність фактичного придбання (отримання) робіт (послуг) у контрагентів-постачальників, в тому числі з урахуванням їх майнового стану, а також неможливості в певних випадках підтвердити походження товару (обрив ланцюга). Крім того, зазначається про те, що ТОВ «ТРЕЙНКОМ» є фігурантом кримінального провадження.
Таким чином, на думку Контролюючого органу, сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу, свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.
Так, фактчино у акті перевірки підтверджено відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку та оплату за вказані послуги.
Зі змісту акта перевірки встановлено, що обставини порушень позивачем податкового законодавства, сформовані на підставі зібраної податкової інформації (ЄРПН, Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту).
При цьому, у акті перевірки контролюючим органом не надано оцінку господарським взаємовідносинам позивача з його контрагентами на підставі наданої до перевірки первинної документації та документів бухгалтерського та податкового обліку.
Суд звертає увагу, що сама по собі податкова інформація не є достатньою підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Суд наголошує на недопустимості такого підходу податкового органу до оцінки правомірності формування позивачем податкового кредиту, оскільки отримана податкова інформація повинна оцінюватися у співвідношенні з первинною документацією.
Крім того, суд зауважує, що отримання податковим органом податкової інформації, у яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. Зібрана податкова інформація щодо контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.
Суд встановив, що позивачем було надано документи, які дають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій та існування зв`язку між фактом придбання товарів (робіт, послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку та доказами на підтвердження отримання позивачем робіт.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій з контрагентами позивача, суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.
Для виконання вищевказаних робіт ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» було залучено Субпідрядника ТОВ «ТРЕВЕР САЙД» код ЄДРПОУ (41313870), з яким було укладено Договір будівельного підряду №29/1-25 від 29.01.2025р. на суму 2958960,20 гривень.
ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» до складу податкового кредиту включено суму ПДВ 493160 грн. по вищевказаним податковим накладним згідно податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року.
Вищевказані податкові накладні за період: лютий 2025 року зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Податковим органом під час перевірки, встановлено, що на виконання вищевказаного будівельного підряду від 29.01.2025 №29/1/25 було складені такі документи, а саме - акти приймання виконаних ремонтно будівельних робіт:- на суму 324960,0грн. дата 12.02.2025р.;- на суму 356760,0грн. дата 12.02.2025р.;- на суму 362280,0грн. дата 12.02.2025р.;- на суму 366960,0грн. дата 12.02.2025р.;- на суму 373560,0грн. дата 12.02.2025р.;- на суму 382440,0грн. дата 12.02.2025р.;- на суму 392640,0грн. дата 12.02.2025р.;- на суму 399360,0грн. дата 12.02.2025 року.
У бухгалтерському обліку отримання послуг протягом 2025 року від ТОВ «ТРЕВЕР САЙД» відображено таке: Дт 903 «Собівартість реалізованих робіт і послуг» та Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» в сумі 2465800,00 грн., Дт 6442 «Податковий кредит» та Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» в сумі 493160,00 гривень.
У бухгалтерському обліку включено до складу валових витрат отримання послуг протягом 2025р. від ТОВ «ТРЕВЕР САЙД» та відображено: Дт 903 «Собівартість реалізованих робіт і послуг» та Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» в сумі 2465800,00 гривень.
Оплату за отримані послуги ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» перерахувало у сумі 355072,20 грн., що в бухгалтерському обліку відображено проводками Дт631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», Кт311 «Поточні рахунки в банках в національній валюті».
Станом на 14.08.2025 року по бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» рахується кредитове сальдо у сумі 2603881,80 гривень.
Основний вид діяльності - 41.20-БУДIВНИЦТВО ЖИТЛОВИХ I НЕЖИТЛОВИХ БУДIВЕЛЬ.
Стан підприємства «0» - платник податків за основним місцем обліку. Платник ПДВ з 01.06.2017, номер свідоцтва платника ПДВ 200792947;
Остання звітність по ПДВ подана за липень 2025 року.
Середньооблікова чисельність працівників за лютий 2025р. 13 осіб.
Відповідно до фінансової звітності суб`єкта малого підприємництва (форма 1 «Баланс») за 1кв. 2025р. ОЗ на 31.03.2025р. - 125,2 тис. гривень.
Згідно акту перевірки, з метою визначення походження придбаних послуг ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» в ході проведення аналізу взаємовідносин між ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» та ТОВ «ТРЕВЕР САЙД» згідно інформаційних баз контролюючих органів та Єдиного реєстру податкових накладних було встановлено такий ланцюг постачання послуг, зокрема виконання підрядних робіт підприємством ТОВ «ТРЕВЕР САЙД» передбачає наявність на підприємстві власних або орендованих основних засобів, обладнання, достатньої кількості працівників або залучення до виконання робіт сторонніх організацій, які б мали в своєму розпорядженні відповідні потужності та персонал для виконання даних робіт.
Слід вказати про те, що позивачем під час здійснення перевірки, податковому органу були надані договори будівельних підрядів, укладені між ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» та ТОВ «ТРЕВЕР САЙД», а також акти приймання виконаних будівельних робіт, згідно яких будівельні матеріали, які були використані та задіяні у проведені робіт є власністю ТОВ «ТРЕВЕР САЙД».
Для виконання вищевказаних робіт ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» було залучено Субпідрядника ТОВ «ТРЕЙНКОМ» код ЄДРПОУ (42457093) з яким було укладено договір № 16/04/19 від 16.04.2019р. на суму 137271,89 грн. та договір № 19/04/19 від 19.04.2019 року на суму 488880,68 гривень.
Вищевказані податкові накладні за період: квітень 2019 року зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Основний вид діяльності - 42.12-БУДIВНИЦТВО ЗАЛIЗНИЦЬ I МЕТРОПОЛIТЕНУ.
Стан підприємства «0» - платник податків за основним місцем обліку. Платник ПДВ з 01.10.2018, номер свідоцтва платника ПДВ 200421734; анульовано з 16.10.2020 (причина анулювання - ненадання декларацій протягом року).
Остання звітність по ПДВ подана за вересень 2019 року.
Середньооблікова чисельність працівників за ІІ квартал 2019р. 11 осіб.
ТОВ «ТРЕЙНКОМ» Повідомлення «Про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність» за формою 20-ОПП до контролюючого органу станом на 31.04.2019 не подано.
Фінансова звітність суб`єкта малого підприємництва (форма 1 «Баланс») за 2019 рік не подана.
ТОВ «ТРЕЙНКОМ», при чисельності 11 осіб, протягом 2019р. згідно ЄРПН реалізовувало будівельно-монтажні роботи окрім ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» ще 193 СГ майже по всій території України (по 8 областях ).
Згідно аналізу баз даних ДПС та ЄРПН ТОВ «ТРЕЙНКОМ» для виконання даних робіт не залучало сторонні організації.
Слід вказати, що позивачем до перевірки були надані договори будівельних підрядів, укладені між ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» та ТОВ «ТРЕЙНКОМ», та акти приймання виконаних будівельних робіт, згідно яких всі будівельні матеріали, які були використані та задіяні у проведені робіт є власністю ТОВ «ТРЕЙНКОМ».
Так, слід вказати, що згідно положень п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Згідно з пункту 198.1, статті 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до пункту 198.3, статті 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних фондів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Згідно з п. 198.2, ст. 198 ПК України - датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.6, статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу
Пунктом 200.1 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Держбюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду.
Згідно з пунктом 200.2 статті 200 ПК України - при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з цим пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Податкового кодексу, а при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з цим розділом
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, відповідно до якого первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному місяці, в якому вони були здійснені.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів у разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їхньому оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Судом були досліджені первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договорів із зазначеним вище контрагентами позивача, та встановлено, що вказані господарські операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки стосовно виконання умов досліджуваних договорів, необґрунтованими, оскільки правомірність формування податкового кредиту по вказаним контрагентам підтверджується долученими до матеріалів справи первинними документами.
На думку суду, надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують, що господарські операції, які є підставою для формування податкового обліку підприємства, відбулись.
Так, рух активів при здійсненні вище вказаних операцій підтверджується документами про оплату, накладними, укладеними договорами, тощо.
Вищезазначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу 198, 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Крім цього, відповідно до п. 2 Розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з п. 5 Розділу ІІ зазначеного Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Суд зазначає, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних у всіх первинних документах та документах бухгалтерської звітності (договори, рахунки, банківські виписки), а також не зазначав про порушення вимог чинного податкового законодавства при їх формуванні.
При цьому сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2023 року у справі №360/1283/20, та від 03.03.2023 року у справі № 804/644/16.
Допущені контрагентом порушення вимог законодавства при створенні підприємства та веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідальність щодо нього та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику податку на додану вартість.
Суд звертає увагу, що принцип індивідуальної податкової відповідальності - один з принципів, на яких базується чинне податкове законодавство України. Так, відповідно до статті 47 Податкового кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.
У відповідності до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у т.ч. його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару (послуг) відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Суд зазначає, що висновки контролюючого органу про відсутність у контрагентів позивача (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та сама по собі, окремо від інших доказів або за їх відсутності, не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.
Крім того, суд вказує, що контролюючим органом не було проведено контрольних заходів щодо контрагентів постачальників позивача та дослідження їх первинних документів, не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженості дій між ними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 810/1052/15.
Так само не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.
Враховуючи наведене, слід вказати про те, що податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, не є обов`язковим свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, які є підставами формування бухгалтерського обліку.
Сама по собі відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.
При цьому, контролюючим органом не надано належних та допустимих доказів на спростування реальності господарських операцій, зокрема, не долучено до матеріалів перевірки жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб позивача або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду відносно контрагента позивача, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) позивача та наміру одержати економічний ефект. Податкова ж інформація щодо контрагентів позивача не може слугувати підставою для відмови позивачу в отриманні податкової вигоди за відсутності доведення податковим органом недобросовісних узгоджених дій сторін господарської операції або обізнаності платника податку із податковими зловживаннями контрагентів.
Разом з тим, зазначені обставини, які фактично носять характер припущень з боку контролюючого органу, недостатньо, щоб стверджувати про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі №814/1439/17 та від 26.01.2023 року у справі №280/5647/19.
У контексті наведеного суд зазначає, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, позивачем надано належно оформлені первинні документи та інші документи, складені в межах вчинених господарських операцій, які в сукупності свідчать про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій та використання їх в межах господарської діяльності позивача, що є підставою для формування платником податкового обліку.
У свою чергу, викладені відповідачем аргументи є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати, саме, для цієї особи.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
У пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.
Контролюючим органом не подано доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.
Отже, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату, лише, ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.
Щодо доводів відповідача про наявність кримінальних проваджень, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Суд зазначає, що порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.
Самі ж протоколи допиту досудового розслідування чи інші матеріали досудового розслідування до винесення вироку в рамках кримінального провадження не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.
Аналогічні правові висновки неодноразово висловлювались Верховним Судом.
Таким чином, посилання контролюючого органу на наявність кримінальних проваджень стосовно контрагентів позивача не може бути прийнято до уваги судом, оскільки відповідно до положень частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, проте відповідачем, такого доказу як вирок надано до суду не було.
Як вже зазначалося судом, підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
Судом були досліджені первинні документи здійснені під час здійснення господарських операцій, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік та встановлено, що вказані господарські операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а тому, суд вважає висновки податкового органу передчасними.
На думку суду, надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача, які є підставою для формування податкового обліку.
Вищезазначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу 198, 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Крім цього, відповідно до п. 2 Розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з п.5 Розділу ІІ зазначеного Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Суд повторно наголошує, що контролюючим органом не подано доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер формування витрат або недобросовісність позивача як платника податків.
Таким чином, суд вказує про передчасність висновків контролюючого органу щодо доводів контролюючого органу щодо відсутності реального характеру формуванню витрат здійснених між позивачем та його контрагентами, та як наслідок передчасність прийняття спірних ППР.
Щодо визначення грошових зобов`язань з податку на прибуток, слід вказати про те, що ГУ ДПС у Дніпропетровській проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» по взаємовідносинах з контрагентами-постачадльниками за період з 01.04.2019 року по 30.04.2019 року (квітень 2019 року ) та за період з 01.02.2025 року по 28.02.2025 року (лютий 2025 року).
Тобто, охоплений перевіркою період є значно меншим за квартал, півріччя, три квартали та рік, для можливості встановлення правомірності формування показників бухгалтерського обліку, які враховуються для визначення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток.
Разом з цим, Акт перевірки від 27.08.2025, з огляду на охоплений проведеною перевіркою період (з 01.04.2019 по 30.04.2019 (квітень 2019 року) та з 01.02.2025 по 28.02.2025 (лютий 2025 року )), не містить відомості та висновки про дослідження посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області порядку формування показників бухгалтерського обліку (фінансової звітності Товариства) для визначення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток за відповідні звітні періоди 2019 та 2025 року (квартал, півріччя, ІІІ квартали та рік), а також аналіз їх складових, а отже, висновки відповідачва про заниження податку на прибуток за І квартал 2025 року є передчасними.
Слід вказати, що пункт 123.2 статті 123 Податкового кодексу встановлює, що діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Отже, контролюючий орган для визначення (нарахування) штрафних (фінансових) санкцій саме у розмірі 25% від збільшеної суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість повинен був довести саме неправомірність дій (наявність умислу, вини) Товариства у формуванні показників бухгалтерського та податкового обліку за вищенаведеними господарськими операціями, з огляду на фактичні обставини їх здійснення.
Однак, як було встановлено під час розгляду справи відповідачем не наведені законодавчо обґрунтовані докази протиправності дій ТОВ «БА «ПРЕСТИЖБУД» під час провадження ним фінансово-господарської діяльності, в тому числі під час здійснення господарських операцій з контрагентами (ТОВ «ТРЕЙНКОМ» і ТОВ «ТРЕВЕР САЙД»), та які на думку відповідача були здійснені поза межами положень податкового законодавства, зокрема, не доведено протиправність їх відображення в бухгалтерському та податковому обліку Товариства.
Враховуючи викладені вище обставини, суд зазначає, що спірні висновки контролюючого органу прийняті передчасно, тобто без урахування усіх обставин що мають значення та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи.
Таким чином, суд встановив, що позивачем було надано документи, які дають можливість дійти висновку про належне формування витрат щодо списаного палива у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій.
Отже, підсумовуючи наведене вище у сукупності, суд робить висновок, що відповідачем не доведено правомірність висновків в частині порушення позивачем вимог податкового законодавства, тому враховуючи наведене спірні ППР є такими, що прийняті без урахування всіх обставин, що мають значення для справи, тому підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Суд зазначає, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
У пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, та з системного аналізу матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС "ПРЕСТИЖБУД" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними, скасування наказу та ППР.
Щодо розплоду судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 205, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС "ПРЕСТИЖБУД" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними, скасування наказу та ППР задовольнити частково.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 12.11.2025 року.

Суддя В.В. Ільков