Справа № 600/4131/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Чернівці Справа № 600/4131/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Банилівської сільської ради, яка полягає у не прийнятті рішення щодо земельних ділянок;

- зобов`язати Банилівську сільську раду затвердити технічну документацію із землеустрою щодо передачі у власність ОСОБА_1 земельні ділянки: 0,3188 га кадастровий номер :01:001:1884, 0,1812 га кадастровий номер :01:001:1882 з подальшою можливістю державної реєстрації права власності на зазначені земельні ділянки у ЦНАП відповідно до чинного законодавства.

В обґрунтування позову указано про безпідставне не прийняття відповідачем 23 липня 2025 року на черговій сесії сільської ради рішення за заявою позивача про затвердження технічної документацію із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 0,1812 кадастровий номер :01:001:1882 та площею 0,3188 га кадастровий номер :01:001:1884, які знаходяться у селі Банилів Вижницького району Чернівецької області.

Ухвалою суду від 09.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано у відповідача докази.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому він заперечує щодо задоволення позовних вимог. При цьому вказано, що заява позивача, зареєстрована 17.07.2025 року за №06-17/368, була розглянута на засіданні 53 сесії Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області VIII скликання 23.07.2025 року, однак рішення про затвердження позивачу технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) чи про відмову у її затвердженні не було прийнято у зв`язку із тим, що при голосуванні голоси депутатів розділилися. Також у відзиві наведені обставини щодо земельних ділянок, які передували зверненню позивача до відповідача із заявою про затвердження технічної документацію із землеустрою.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій вказано про безпідставність доводів відзиву.

Правом подати заперечення відповідач не скористався.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило.

За таких обставин, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області із заявою від 14.07.2025 року, у якій просив затвердити технічну документацію із землеустрою по відновленню та встановленню меж земельних ділянок в натурі (на місцевості): для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у селі Банилів Вижницького району Чернівецької області площею 0,3188 га кадастровий номер :01:001:1884; для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у селі Банилів Вижницького району Чернівецької області площею 0,1812 кадастровий номер :01:001:1882.

Додатково повідомив, що він відповідно до статті 121 Земельного кодексу України право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності по даному цільовому призначенні не використав (на підставі архівного витягу виконавчого комітету №20 від 18.03.1994 року).

До заяви було додано копію технічної документації із землеустрою, яка також наявна у матеріалах цієї справи.

З наявної у справі заяви позивача вбачається, що така зареєстрована виконавчим комітетом Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області 17.07.2025 року за №06-17/368.

З матеріалів справи також вбачається та визнається її сторонами те, що розгляд заяви позивача від 14.07.2025 року здійснювався 23.07.2025 року на засіданні 53 сесії Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області VIII скликання. Однак рішення ані про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), ані про відмову у її затвердженні не було прийнято.

Згідно тверджень у відзиві, не прийняття жодного з рішень було пов`язано з тим, що при голосуванні голоси депутатів (з присутніх 12 депутатів, що складає більшість із загального складу ради 21 депутат) та 1 сільського голови розділилися.

Так, з наявних у справі протоколів поіменного голосування вбачається, що за рішення про затвердження технічної документації із землеустрою проголосували: за 0, проти 3, утримались - 10.

При цьому у матеріалах справи наявні два проекти рішень сесії сільської ради: про відмову гр. ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та про затвердження названої технічної документації й надання у власність земельних ділянок.

За таких обставин позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

За змістом статті 25 Закону України «Про землеустрій» (тут і далі у редакції на час виникнення спірних відносин) проекти із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є одним із видів документації із землеустрою.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про землеустрій» погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України (тут і далі у редакції на час виникнення спірних відносин) встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 118 Земельного кодексу України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Зокрема, відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У заяві зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає заяву у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації заяви Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з положеннями частин дев`ятої та десятої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Заява про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, документація із землеустрою реєструються в день надходження до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, та розглядаються у порядку черговості їх надходження.

Відповідно до частин одинадцятої статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Приписами частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Погодження і затвердження документації із землеустрою передбачено статтею 186 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до частини восьмої названої статті підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Згідно частини десятої статті 186 Земельного кодексу України висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Аналіз наведених нормативних положень свідчить про те, що законодавцем визначено процедуру набуття громадянами у власність земельних ділянок комунальної власності для ведення особистого селянського господарства. Так, зокрема, після отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наданого уповноваженим органом за заявою особи, яка зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою, розробляється проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки комунальної власності у власність, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зобов`язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та, відповідно, відмову у передачі земельної ділянки у власність. Підставою ж для відмови органом місцевого самоврядування у затвердженні документації із землеустрою, що є завершальною стадією процедури надання особі земельної ділянки у власність, може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. При цьому така відмова має бути обґрунтована, тобто містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою.

Однак, як вбачається зі встановлених судом обставин цієї справи, відповідачем усупереч наведеним вище нормам за заявою позивача від 14.07.2025 року про затвердження технічної документації із землеустрою по відновленню та встановленню меж земельних ділянок в натурі (на місцевості): для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у селі Банилів Вижницького району Чернівецької області площею 0,3188 га кадастровий номер :01:001:1884; для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у селі Банилів Вижницького району Чернівецької області площею 0,1812 кадастровий номер :01:001:1882, на засіданні 53 сесії Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області VIII скликання 23.07.2025 року не було прийнято ані рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та надання заявнику земельних ділянок у власність, ані рішення про відмову у затвердженні вказаної технічної документації з визначених законом підстав.

Отже, фактично, відповідачем допущено бездіяльність, яка виразилася у не прийнятті жодного із передбачених Земельним кодексом України рішень за заявою позивача про затвердження технічної документації із землеустрою.

В контексті наведеного суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17, в якій зазначено, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Твердження відповідача у відзиві про те, що не прийняття рішення було обумовлено тим, що при голосуванні голоси депутатів та одного сільського голови розділилися, суд оцінює критично, оскільки указане не є правовою підставою для не виконання органом місцевого самоврядування своїх обов`язків, визначених Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

До цього суд зауважує, що згідно пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

У відповідності до підпунктів 9, 10 пункту «б» частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про допущення відповідачем бездіяльності щодо не прийняття рішення за заявою позивача від 14.07.2025 року про затвердження технічної документації із землеустрою по відновленню та встановленню меж земельних ділянок в натурі (на місцевості): для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у селі Банилів Вижницького району Чернівецької області площею 0,3188 га кадастровий номер :01:001:1884; для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у селі Банилів Вижницького району Чернівецької області площею 0,1812 кадастровий номер :01:001:1882.

Отже, позов в указаній частині підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог зобов`язального характеру, то такі підлягають задоволенню частково шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути поставлене позивачем перед органом місцевого самоврядування питання, адже питання про затвердження чи відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та надання чи відмову у наданні заявнику земельних ділянок у власність належать до виключної компетенції органу місцевого самоврядування (в даному випадку до повноважень Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області), а, відтак, є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень.

Завдання ж правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Суд не може підміняти інший орган державної влади або місцевого самоврядування та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.

З огляду на наведені норми та враховуючи те, що відповідач не надав належної оцінки поданій позивачем на затвердження технічній документації із землеустрою та відповідності її положень вимогам законів і прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації, не врахував і не застосував при цьому вимог частини восьмої та десятої статті 186 Земельного кодексу України, то суд у даному випадку не може перебирати на себе повноваження суб`єкта владних повноважень органу місцевого самоврядування та зобов`язувати останнього затвердити технічну документацію із землеустрою, про що просить позивач у позовній заяві.

Тому, указане питання позивача має бути повторно вирішене відповідачем із прийняттям рішення відповідно до законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Отже, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів допущення відповідачем протиправної бездіяльності. Натомість доводи останнього є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з наявної у справі квитанції від 02.09.2025 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 605,60 грн (1211,20 грн/2).

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області щодо не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 14.07.2025 року про затвердження технічної документації із землеустрою по відновленню та встановленню меж земельних ділянок в натурі (на місцевості): для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у селі Банилів Вижницького району Чернівецької області площею 0,3188 га кадастровий номер :01:001:1884; для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у селі Банилів Вижницького району Чернівецької області площею 0,1812 кадастровий номер :01:001:1882.

Зобов`язати Банилівську сільську раду Вижницького району Чернівецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.07.2025 року про затвердження технічної документації із землеустрою по відновленню та встановленню меж земельних ділянок в натурі (на місцевості): для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у селі Банилів Вижницького району Чернівецької області площею 0,3188 га кадастровий номер :01:001:1884; для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у селі Банилів Вижницького району Чернівецької області площею 0,1812 кадастровий номер :01:001:1882.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 20.11.2025 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач - Банилівська сільська рада Вижницького району Чернівецької області (вул. Гостинець, 63, прим.1 село Банилів Вижницького району Чернівецької області, ЄДРПОУ 04418204).

Суддя О.П. Лелюк