Справа № 500/4504/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 500/4504/24 пров. № А/857/27899/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої суддіХобор Р. Б.,
суддів:Бруновської Н. В.,
Шавеля Р. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року, що ухвалив суддя Мандзій О.П., у місті Тернополі, у справі № 500/4504/24 за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПC у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Головного управління ДПC у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, у якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 07.05.2024 №09-1912-UA0018305, №09-1912UA0018305, №09-1912-UA0018305,№09-1912-UA0018305 та №09-1912-UA0018305.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 зареєстрована суб`єктом господарювання, основним видом господарської діяльності якого є вирощування зернових культур (код згідно з КВЕД 01.11), виробляє сільськогосподарську продукцію на належних їй земельних ділянках для ведення особистого селянського господарства за кадастровими номерами :02:005:0001 та :01:003:0164. Об`єкти нерухомості, відносно яких ОСОБА_1 визначено податкові зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, за 2023 рік, відносяться до будівель сільськогосподарського призначення та використовуються позивачкою в господарській діяльності щодо сільськогосподарського товаровиробництва, а тому не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України).

26 вересня 2024 року Тернопільський окружний адміністративний суд прийняв рішення про відмову в задоволені адміністративного позову.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка матиме підстави для застосування норм пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України до належних їй об`єктів нерухомості, які класифікуються у класі 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства", за умови, що результат господарської діяльності відповідає критеріям сільськогосподарського товаровиробника, визначеного чинним законодавством і відповідатиме основному виду економічної діяльності. Проте, 28.02.2017 ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність, яку станом на 2023 рік так і не відновила. Повністю відсутня і податкова звітність за 2022-2023 роки. Таким чином, в оподаткований період (2023 рік) позивачка ні юридично, ні фактично не могла бути сільськогосподарським товаровиробником. Також, позивачка не надає жодних первинних документів, які б могли підтвердити її сільськогосподарську діяльність (наприклад, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акт прийому-передачі, товарні чеки, оборотно-сальдові відомості тощо).

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила позивачка, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.

Таку позицію обґрунтовує тим, позивачка як суб`єкт господарювання з основним видом діяльності за КВЕД 01.11 (вирощування зернових, бобових та олійних культур), є сільськогосподарським товаровиробником, який використовує спірні об`єкти нерухомості, виключно, для ведення сільськогосподарської діяльності на орендованих земельних ділянках з кадастровими номерами :02:005:0001 та :01:003:0164, що. відповідно до пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, звільняє такі об`єкти від оподаткування податком на нерухоме майно.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 з 23.02.2024 повторно зареєстрована як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до інформації, яка міститься в контролюючого органу згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 має у власності:

нежитлову будівлю, свинарник, загальною площею 590,40 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

нежитлову будівлю, корівник, загальною площею 1227,30 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

комплекс, загальною площею 2693,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

нежитлову будівлю, загальною площею 879,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

нежитлове приміщення, площею 26,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 .

07.05.2024 Головне управління ДПС у Тернопільській області винесло податкові повідомлення-рішення, якими визначило позивачці податкові зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, за 2023 рік:

№09-1912-UA0018305, на суму 19778,40 грн. (об`єкт по АДРЕСА_1 );

№09-1912UA0018305, на суму 41114,55 грн. (об`єкт по АДРЕСА_4 );

№09-1912-UA0018305, на суму 90238,95 грн. (об`єкт по АДРЕСА_2 );

№09-1912-UA0018305 на суму 29473,30 грн. (об`єкт по АДРЕСА_5 );

№09-1912-UA0018305 на суму 871,00 грн. (об`єкт по АДРЕСА_3 );

Не погодившись із такими рішеннями контролюючого органу, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до пп. 54.3.3 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, передбачених ПК України або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору є контролюючий орган.

Статтею 266 ПК України закріплено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

У свою чергу база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 з 23.02.2024 повторно зареєстрована як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

При цьому, з 28.02.2017 ОСОБА_1 припинила свою попередню підприємницьку діяльність.

Підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Системний аналіз наведених норм дає апеляційному суду можливість дійти висновку, що застосування пільги зі сплати податку на нерухоме майно за пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе за умови, що будівля призначена для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, її власник є сільськогосподарським товаровиробником, а сама будівля не передається в оренду, лізинг чи позичку.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше значення.

Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавець, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-VI, виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Матеріалами справи підтверджено, що у 2023 році позивачка не використовувала нежитлові приміщення з метою ведення особистого селянського господарства для виготовлення сільськогосподарської продукції, оскільки з 28.02.2017 по 23.02.2024 року ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність.

Відтак, в 2023 році позивачка не була сільськогосподарським товаровиробником.

Згідно з висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 11 квітня 2023 року у справі №380/18104/21, фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Отже, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про обґрунтоване нарахування позивачці податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік, та правомірність податкових повідомлень рішень від 07.05.2024:

- № 09-1912-UA0018305;

- № 09-1912UA0018305;

- № 09-1912-UA0018305;

- № 09-1912-UA0018305;

- № 09-1912-UA0018305.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПC у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 500/4504/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель