Справа № 340/8256/24
Суддя: К.М. ПРИТУЛА
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/8256/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Притули К.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому, з урахуванням зміни предмета позову, просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невірного обрахунку та зазначення у наказі про звільнення № 337 від 02.12.2024 р. вислуги років ОСОБА_1 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 337 від 02.12.2024 р. в частині обрахування вислуги років, вказавши вірну календарну вислугу років ОСОБА_1 у Збройних Силах України, а саме: календарна вислуга - 12 років 6 місяців 22 дні;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати компенсації за неотримане речове майно та стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно в сумі 40 379,17 гривень (сорок тисяч триста сімдесят дев`ять гривень 17 копійок);

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 350 від 03.09.2024 р. та наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 337 від 02.12.2024 р. та стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 підйомну допомогу в сумі 25 221 грн. 38 коп. (двадцять п`ять тисяч двісті двадцять одна гривня 38 копійок);

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2020 р. по 19.05.2023 р. шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, а саме: встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 р.; встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року; встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року; встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01 січня 2023 року по 19 травня 2023 року включно, з урахуванням раніше виплачених сум та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення з 01.01.2020 р. по 19.05.2023 р. шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, а саме: встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 р.; встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року; встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01 січня 2022 року, на відповідний тк станом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01 січня 2023 року по 19 травня 2023 року включно, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена п.12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020,2021,2022 роки та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена п. 12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020,2021,2022 роки.

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період 05.08.2019 року по 02.12.2024 року із застосуванням базового місяця - березень 2018 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 05.08.2019 року по 02.12.2024 року із застосуванням базового місяця - березень 2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що

- розрахунок основних та додаткових видів грошового забезпечення позивачу проведено з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які визнаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704;

- не в повному обсязі нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення;

- нараховано, але не виплачено компенсації за неотримане речове майно;

- нараховано, не виплачено підйомної допомоги;

- невиплачено ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена п.12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020,2021,2022 роки;

- станом на момент видачі грошового атестату військовою частиною НОМЕР_2 , а саме станом на 20.03.2024 р., позивач вже мав вислугу - одинадцять років десять місяців та 11 днів. Даний грошовий атестат було передано до Пенсійного фонду України для призначення пенсії позивачу. Також вислуга років у період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 становить 8 місяців 11 днів. Таким чином, календарна вислуга років позивача у Збройних Силах України становить: 11 років 10 місяців 11 днів + 8 місяців 11 днів = 12 років 6 місяців 22 дні.

Ухвалою суду від 31 грудня 2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог вказує, що:

- вислуга років ОСОБА_1 була обрахована за наявними документами та на підставі записів військового квитка Серія НОМЕР_3 та складає згідно довідки від 08 січня 2025 року №32 про проходження військової служби (трудова діяльність) штаб-сержанта ОСОБА_1 - 11 років 01 місяць 23 дні, пільгова - 00 рік 00 місяць 00 днів, загальна - 11 років 01 місяць 23 дні;

- військовою частиною НОМЕР_1 складена довідка розрахунок №16 компенсації за неотримане речове майно штаб сержантом ОСОБА_2 з дати отримання права на носіння до дати звільнення з військової служби, та передана до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де зареєстрована 13 грудня 2024 року №15424. Після затвердження та отримання коштів, позивачу буде виплачено належну грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

- підйомна допомога ОСОБА_1 в сумі 25 221 грн. 38 коп. виплачена в грудні 2024 року, що підтверджується відомістю зарахування заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) ІНФОРМАЦІЯ_2 та розрахунково- платіжною відомістю №6 на виплату військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_2 підйомної допомоги та добових за час перебування в дорозі

- підтвердженням підстав для здійснення виплати за 2023, 2024 роки для відповідача були інформація, яка відображена у витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20 березня 2024 №80 та надане ОСОБА_1 - посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_4 видане 18 квітня 2023 року. Враховуючи це, військова частина НОМЕР_1 не має інших документально підтверджених даних, які дають підстави для здійснення виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку яка передбачена п.12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020, 2021, 2022 роки;

- позивач у період з 08 вересня 2020 року по 20 березня 2024 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Вимога про нарахування і виплату грошового шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, а також індексації, маж бути пред`явлена до ВЧ НОМЕР_2 .

Дослідивши матеріли справи, суд встановив наступне.

Позивач проходив у Військову службу у ВЧ НОМЕР_2 з 2020 року (а.с.17).

21 березня 2024 позивача переведено до ВЧ НОМЕР_1 (а.с.17).

02.12.2024 р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 337 позивача було звільнено з військової служби. У даному наказі зокрема зазначено, що вислуга років становить: календарна у Збройних Силах - 04 роки 02 місяці 24 дні, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів, загальна 04 роки 02 місяці 24 дні (а.с.19).

Представник відповідача також звертався із адвокатським запитом від 02.12.2024 року №1654, в якому просив надати інформацію, зокрема щодо компенсації за неотримане речове майно.

Листом від 14 грудня 2024 року №2486 та від 20.12.2024 року №250, відповідач повідомив позивача, що ВЧ НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також надав запитуванні документи (а.с.28,35).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Щодо невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період 05.08.2019 року по 02.12.2024 року та нездійснення перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2020 р. по 19.05.2023 р. шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, суд зазначає таке.

Частинами першою, другою, третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Положеннями статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Суд звертає увагу, що позивач до 20.03.2024 року проходив службу у ВЧ НОМЕР_2 і перебував на грошовому забезпеченні у вказаної ВЧ.

У зв`язку з чим, зазначена військова частина повинна відповідати за неналежний розрахунок з позивачем на момент виключення його із списків особового складу військової частини, а не ВЧ НОМЕР_1 , де позивач востаннє проходив військову службу та з якої звільнився.

Те саме стосується і перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2020 р. по 19.05.2023 р. шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Таким чином, позовні вимоги в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 05.08.2019 року по 20.03.2024 року, а також перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2020 р. по 19.05.2023 р. задоволенню не підлягають, оскільки заявлені до неналежного відповідача.

Досліджуючи питання індексації грошового забезпечення позивача за період з 21.03.2024 по 02.12.2024 (за час служби у ВЧ НОМЕР_1 ), то статтею 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.

Отже, починаючи з 2024 року базовим місяцем для індексації грошових доходів населення визначено січень 2024 року.

Відтак, у даних спірних відносинах підлягають застосуванню саме норми статті 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» як нормативно-правового акта, який має вищу юридичну силу, аніж Постанова №1078.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 була виплачена індексація за період служби в військовій частині НОМЕР_1 з 21.03.2024 по 02.12.2024 року в сумі 407,01 грн., а саме : за серпень 2024р.- 130,20 грн, за вересень 2024р. -130,20 грн., за жовтень 2024р.- 130,20 грн., за грудень 2024р.- 8,40грн. При перерахунку вислуги років згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.12.2024року № 349 була дорахована індексація в сумі 8,01 грн. Виплата здійснювалася згідно до положень статті 39 Закону України «Про Державний бюджет України 2024 рік» та Порядку проведення індексаціі грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення з 21.03.2024 по 02.12.2024 також не підлягають задоволенню.

Щодо виплати підйомної допомоги відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 350 від 03.09.2024 р. та наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 337 від 02.12.2024 р. та стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 підйомну допомогу в сумі 25 221 грн. 38 коп.

Підйомна допомога ОСОБА_1 в сумі 25 221 грн. 38 коп. виплачена в грудні 2024 року, що підтверджується відомістю зарахування заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) ІНФОРМАЦІЯ_2 та розрахунково- платіжною відомістю №6 на виплату військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_2 підйомної допомоги та добових за час перебування в дорозі (а.с.71,70).

Отже, дана вимога є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення компенсації за неотримане речове майно в сумі 40 379,17 гр.

Частиною першою статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі по тексту - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

За змістом пункту 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 (далі по тексту - Інструкція №232), військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу)

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 14.08.2019 у справі №820/3719/17.

Військовою частиною НОМЕР_1 складена довідка розрахунок №16 компенсації за неотримане речове майно штаб сержантом ОСОБА_2 з дати отримання права на носіння до дати звільнення з військової служби, та передана до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де зареєстрована 13 грудня 2024 року №15424 (а.с.77).

Як зазначив відповідач у відзиві на позову заяву, після затвердження та отримання коштів, позивачу буде виплачено належну грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Відтак, з наведеного висновується, що відповідач не заперечує права позивача на отримання відповідної грошової компенсації. Втім причиною невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речова майно фактично слугувала відсутність фінансування.

З цього приводу суд зазначає таке.

Відсутність фінансового забезпечення не є обставиною, яка звільняла б відповідача від виконання обов`язку щодо виплати позивачеві компенсації за неотримане речове майно. У цьому контексті слід звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини щодо того, що державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань і виправдання своєї бездіяльності (до прикладу, рішення Кечко проти України, Сук проти України).

Отже, декларуючи певні правила проведення розрахунку при звільненні, держава також зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007).

У рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим, держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Отже, суд висновує, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність, оскільки не виплатив позивачу в день звільнення зі служби грошової компенсації за неотримане речове майно.

02 квітня 2025 року відповідачем надано докази виплати компенсації за неотримане речове майно на користь ОСОБА_1 в сумі 40 379,17 гривень (а.с.134-140).

Таким чином суд дійшов висновку, що дана позовна вимога підлягає задоволенню.

Щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена п.12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020,2021,2022 роки та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена п. 12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020, 2021, 2022 роки.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Як вбачається зі змісту абз. 3 п. 14 статті 10-1 Закону №2011-XII, у разі невикористання військовослужбовцями до часу звільнення щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 337 від 02 грудня 2024р., позивачеві виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпустку яка передбачена п.12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2023, 2024 роки. Підтвердженням підстав для здійснення виплати за 2023, 2024 роки для відповідача були інформація, яка відображена у витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20 березня 2024 №80 та надане ОСОБА_1 - посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_4 видане 18 квітня 2023 року. Враховуючи це, військова частина НОМЕР_1 не має інших документально підтверджених даних, які дають підстави для здійснення виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку яка передбачена п.12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020, 2021, 2022 роки.

Отже, відповідач не заперечує право позивача на компенсацію невикористаної додаткової відпустки, а питання лише в документальному підтвердженні моменту, з якого позивач набув статус учасника бойових дій за 2020, 2021, 2022 роки.

09 травня 2025 року МОУ, на виконання вимог ухвали суду від 21.04.2025 року, надала суду лист ВЧ НОМЕР_5 від 07.05.2025 року відповідно до якого, позивач отримав посвідчення учасника бойових дій 18 липня 2017 року.

Таким чином суд дійшов висновку, що позивач має право на компенсацію за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена п.12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020,2021,2022 роки, а отже дана вимога підлягає задоволенню.

Щодо невірного обрахунку та зазначення у наказі про звільнення № 337 від 02.12.2024 р. вислуги років ОСОБА_1 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 337 від 02.12.2024 р. в частині обрахування вислуги років, вказавши вірну календарну вислугу років ОСОБА_1 у Збройних Силах України, а саме: календарна вислуга - 12 років 6 місяців 22 дні.

Відповідно до п. 2 р. ІІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка затверджена наказом Міністерства оборони України № 280 від 15.09.2022 р. (далі - Інструкція) перші примірники особових справ осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу обліковуються, зберігаються та ведуться за місцем їх військової служби.

Відповідно до п.9 р. ІІІ Інструкції основним документом особової справи є послужний список. Перший примірник послужного списку оформлюється на підставі оригіналів документів, які засвідчують всі періоди проходження військової служби. Записи в послужних списках про проходження військової служби засвідчуються підписом начальника служби персоналу (начальника штабу, а там, де його штатом не передбачено,- командиром військової частини) та гербовою печаткою.

Для підтвердження правильності записаних до послужного списку відомостей військовослужбовець ставить свій підпис у кінці першого та другого примірників списку. У разі потреби, копіювання послужного списку або окремих його сторінок, здійснюється з дозволу командира (начальника) органу управління, військової частини, установи, в якій зберігаються та ведуться ці особові справи, за умови дотримання вимог щодо поводження з документами, які містять інформацію з обмеженим доступом. Послужні списки з дозволу командира (начальника) органу управління, військової частини, установи, в якій обліковані, ведуться та зберігаються особові справи, можуть бути переоформлені у разі, якщо вони стали непридатними для читання чи нових записів.

Відповідно до п. 9 р. ІІІ Інструкції у разі виключення військовослужбовців зі списків особового складу військової частини у зв`язку з вибуттям до нового місця служби, направлення на навчання, звільнення з військової служби тощо посадові особи, які відповідальні за складання, ведення, зберігання та облік особових справ військовослужбовців, уточнюють достовірність та повноту записів у послужному списку особових справ.

Уточнені відомості засвідчуються особистим підписом військовослужбовця в кінці послужного списку. Відповідно до п. 33 р. ІІІ Інструкції перед звільненням із військової служби військовослужбовець повинен бути ознайомлений із записами в послужному списку та з розрахунком вислуги років військовослужбовця на пенсію.

Відповідно до п. 35 р. ІІІ Інструкції після виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини у першому примірнику особової справи зазначаються дата такого виключення та дата і номер відповідного наказу по стройовій частині.

В грошовому атестаті позивача з військової частини НОМЕР_2 від 20.03.2024 р. вказана вислуга років, враховуючи попередні періоди служби, а саме станом на 20.03.2024 р. вислуга становила: 11 років 10 місяців та 11 днів.

Відповідно до довідки № 90 від 24.04.2019 р., яка видана ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій вказано, що ОСОБА_1 дійсно проходив військову службу у Збройних Силах в період з 26.06.1983 р. по 02.06.1989 р., з 26.10.2016 р. по 21.08.2017 р., копія військового квитка № НОМЕР_6 (а.с.31).

Враховуючи вищенаведене, станом на момент видачі грошового атестату військовою частиною НОМЕР_2 , а саме станом на 20.03.2024 р., позивач вже мав вислугу - одинадцять років десять місяців та 11 днів (а.с.24).

Вказана обставина сторонами не заперечується

Також вислуга років у період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 становить 8 місяців 11 днів.

Таким чином, календарна вислуга років позивача у Збройних Силах України становить: 11 років 10 місяців 11 днів + 8 місяців 11 днів = 12 років 6 місяців 22 дні.

Враховуючи викладене, дана позовна вимога також підлягає задоволенню.

Судом не встановлено судових витрат, які б підлягали розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 246, 382, 255, 292-297, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (ЄДРПОУ: НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невірного обрахунку та зазначення у наказі про звільнення № 337 від 02.12.2024 р. вислуги років ОСОБА_1 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 337 від 02.12.2024 р. в частині обрахування вислуги років, вказавши вірну календарну вислугу років ОСОБА_1 у Збройних Силах України, а саме: календарна вислуга - 12 років 6 місяців 22 дні.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена п.12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020,2021,2022 роки.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена п. 12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020,2021,2022 роки.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА