Справа № 400/7878/25
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 р. № 400/7878/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаНечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, вул. Одеська, 15, с. Нечаяне, Миколаївський район, Миколаївська область, 57140,
провизнання дій протиправними, скасування запису № 50412809,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (далі також відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії державного реєстратора Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Дахнової Оксани Іванівни щодо внесення 08.08.2006 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження (арешт) номер 50412809 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

- скасувати запис про обтяження (арешт) майна, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 50412809, зареєстрованого 08.08.2006 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 67767323 від 26.05.2023 р. державним реєстратором Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Дахновою Оксаною Іванівною.

Ухвалою від 29.07.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 10.06.2025 року після формування Інформації з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 430680428, дата формування: 10.06.2025) Позивачці стало відомо, що на її квартиру за адресою АДРЕСА_2 накладено арешт. Як вбачається із наданої в додатках інформації з ДРРП на нерухоме майно, 08.08.2006 року о 09:27:13 державним реєстратором Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Дахновою Оксаною Іванівною зареєстровано запис про обтяження квартири № 50412809. Підстава внесення запису Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 67767323 від 26.05.2023 року. Документи, подані для державної реєстрації: ухвала (без номеру) від 24.01.2001 року, видана Народним судом Центрального району, суддя Кутова/14.30. Вид обтяження арешт нерухомого майна. Особа, майно/права якої обтяжується ОСОБА_2 . Тобто, із вказаного запису вбачається, що: обтяження зареєстроване 08.08.2006 року на підставі рішення про державну реєстрацію від 26.05.2023 року, що є неможливим, оскільки у 2006 році не існувало такої підстави як рішення від 2023 року; документом, поданим для державної реєстрації обтяження (арешт квартири) є зазначена ухвала (без номеру) від 24.01.2001 року, видана Народним судом Центрального району, суддя Кутова/14.30, що також є неможливим, оскільки вказаного суду у 2001 році вже не існувало, що вбачається із відповіді на адвокатський запит від Центрального районного суду м. Миколаєва. Із вказаної відповіді вбачається, що рішення у 2001 році видавались вже Центральним районним судом м. Миколаєва. На сайті Центрального районного суду м. Миколаєва зазначено, що суд створений у 1992 році. Тобто, починаючи з 1992 року не могло бути видано жодних рішень Народного суду Центрального району; - особою, майно якої обтяжується, зазначена ОСОБА_2 , тобто попередній власник майна. Відповідно, обтяження не стосується Позивачки , що змусило позивача звернутись до суду з позовом.

Відповідач проти задоволення позову не заперечив. Просить розглядати справу без присутності представника Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 (далі також квартира) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №04 від 15.02.2002 року. Відповідно до реєстраційного напису на вказаному договорі купівлі-продажу, зазначена в цьому договорі квартира зареєстрована в Миколаївському міжміському БТІ на праві приватної власності за Позивачем та записано в реєстрову книгу № 119 за реєстровим №19949, дата реєстрації 04.03.2002 року.

24.05.2023 року право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі ДРРП на нерухоме майно) на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67767323 від 26.05.2025 року державним реєстратором Нечаянської сільської ради

Миколаївського району Миколаївської області ОСОБА_3 . 10.06.2025 року після формування Інформації з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 430680428, дата формування: 10.06.2025 року) позивачу стало відомо, що на її квартиру за адресою АДРЕСА_2 накладено арешт. Як вбачається із наданої в додатках інформації з ДРРП на нерухоме майно, 08.08.2006 року о 09:27:13 державним реєстратором Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Дахновою Оксаною Іванівною зареєстровано запис про обтяження квартири № 50412809. Підстава внесення запису Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 67767323 від 26.05.2023 року. Документи, подані для державної реєстрації: ухвала (без номеру) від 24.01.2001 року, видана Народним судом Центрального району, суддя Кутова/14.30. Вид обтяження арешт нерухомого майна. Особа, майно/права якої обтяжується ОСОБА_2 .

Із вказаного запису вбачається, що:

- обтяження зареєстроване 08.08.2006 року на підставі рішення про державну реєстрацію від 26.05.2023 року, у 2006 році не існувало такої підстави як рішення від 2023 року;

- документом, поданим для державної в цьому адміністративному позові ухвала (без номеру) від 24.01.2001 року видана Народним судом Центрального району, суддя Кутова/14.30, Вказаного суду у 2001 році вже не існувало, що вбачається із відповіді на адвокатський запит від Центрального районного суду м. Миколаєва. Із вказаної відповіді вбачається, що рішення у 2001 році видавались вже Центральним районним судом м. Миколаєва.

- особою, майно якої обтяжується, зазначена ОСОБА_2 , тобто попередній власник майна. Відповідно, обтяження не стосується позивача.

13.06.2025 року представником Позивачки подано до Відповідача Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області адвокатський запит №2- 25/0613 щодо надання матеріалів, на підставі яких здійснено державну реєстрацію обтяження квартири за адресою АДРЕСА_2 .

У відповідь на вказаний вище адвокатський запит Відповідач своїм листом від 19.06.2025 року № 1469-04-03-25 повідомив, що станом на 12.06.2025 року відділ ЦНАП тимчасово не працює, у зв`язку зі звільненням усіх працівників. 24.02.2024 року було звільнено за угодою сторін державного реєстратора ОСОБА_3 . 04.06.2024 року звільнилася начальниця відділу ЦНАП Нечаянської сільської ради Попова Марина Юріївна, яка передала на постійне зберігання до архіву сільської ради справи відділу ЦНАП за 2021, 2022 та 2023 роки. Копії документів, на підставі яких вносились відомості до ДРРПНМ, відсутні.

У зв`язку з чим позивачка була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV (далі Закон № 1952-IV).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно ст. 6 Закону № 1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Частина 1 ст. 10 Закону № 1952-IV передбачає, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

За приписами п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор, зокрема:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

- під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи

Частиною 1 ст. 18 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що прийняттю рішення державного реєстратора про обтяження нерухомого майна передує перевірка відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналіз наведених змін у спеціальний Закон стосовно внесення відомостей до Державного реєстру прав, впливає на формування позовних вимог для забезпечення ефективного способу захисту у спірному випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти, зокрема рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Суд звертає увагу, що за юридичною позицією Конституційного Суду України право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом ч. 2 ст. 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абз. 15 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 07.05.2002 року № 8-рп/2002).

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Отже, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.12.2021 року у справі № 480/4737/19.

У судовій практиці сформульована стала правова позиція, яка полягає у тому, що ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 року у справі № 2а-204/12, від 15.07.2019 року у справі № 420/5625/18, від 11.02.2020 року у справі № 0940/2394/18).

У справі, що розглядається, позивач просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію обтяження майна позивача. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є сумісним з вимогами ст. 2 та ч. 1 ст. 5 КАС України, відповідає способам захисту порушеного права.

Зі змісту ч. 3 ст. 26 Закону № 1952-ІV вбачається, що не підлягають скасуванню та/або вилученню відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав. При цьому, можуть бути, зокрема, скасовані рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також державна реєстрація речових прав з одночасним визнанням, зміною чи припиненням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

На цьому наголошено у постанові Верховним Судом у постанові від 28.10.2020 року у справі № 910/10963/19.

У справі, що розглядається, позивач не просить вилучити або скасувати відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, натомість позовні вимоги полягають у визнанні протиправним та скасуванні конкретного рішення державного реєстратора, в якому застосовано формулювання «арешт нерухомого майна», та скасування державної реєстрації обтяження всього майна, проведеної відповідно до цього рішення.

Тобто такі вимоги не суперечать положенням ч. 3 ст. 26 Закону № 1952-ІV та узгоджуються з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 28.10.2019 року у справі № 910/10963/19.

Крім того, з метою забезпечення ефективного поновлення у правах позивача, з урахуванням положень абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону № 1952-ІV, яка визначає, зокрема, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, суд вважає за необхідне також припинити обтяження речових прав.

Аналогічну правову позицію стосовно способу захисту порушених прав у даній категорії справ займає Верховний Суд у постанові від 08.02.2022 року у справі № 160/6762/21.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (вул. Одеська, 15, с. Нечаяне, Миколаївський район, Миколаївська область, 57140, ) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії державного реєстратора Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Дахнової Оксани Іванівни щодо внесення 08.08.2006 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження (арешт) номер 50412809 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

3. Скасувати запис про обтяження (арешт) майна, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 50412809, зареєстрованого 08.08.2006 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 67767323 від 26.05.2023 р. державним реєстратором Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Дахновою Оксаною Іванівною.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (вул. Одеська, 15, с. Нечаяне, Миколаївський район, Миколаївська область, 57140, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 121120 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.11.2025 року.

Суддя О.В. Малих