Справа № 344/12761/25
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 344/12761/25 пров. № А/857/32313/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.

секретаря судового засідання Хомич О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2025 року (головуючий суддя Бородовський С.О., м. м. Івано-Франківськ) по справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до громадянина Туркменістану ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,-

В С Т А Н О В И В :

Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області звернулося в суд першої інстанції з адміністративним позовом про продовження строку затримання громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Застосовано до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 захід за ст. 289 КАС України у виді передання на поруки Громадській Організації «Асоціація мусульман України».

Зобов`язано відповідача скласти письмову розписку про роз`яснення йому обов`язків за цим рішенням.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення звернено до негайного виконання.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить таке скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції було зазначено про те, що Відповідач є таким, відносно якого Україна розглядає заяву про надання притулку, в той же час судом першої інстанції при винесенні рішення не було надано оцінки відповідному законодавству України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671АІ (далі - Закон № 3671-VІ) довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Згідно із частиною першою статті 10 Закону № 36713671-VІ рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сім`ї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як до трьох місяців.

Частиною п`ятою статті 10 Закону № 3671-VІ за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Частиною шостою статті 10 Закону № 3671-VІ іноземець або особа без громадянства визнаються біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, та вважаються такими, які постійно проживають в Україні з моменту прийняття рішення про визнання їх біженцями або які безстроково на законних підставах перебувають на території України.

Після прийняття відповідного рішення особі видається посвідчення біженця чи посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту (абзац перший частини восьмої статті 10 № 3671-VІ).

Згідно абзацу п`ятого пункту 13 розділу ІІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом МВС України 29.02.2016 № 141 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.2016 № 748/28878 (далі - Інструкція № 141), визначено, що особа, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, продовжує перебувати в ПТПІ до остаточного прийняття рішення за заявою.

Пунктом 5 розділу Х Інструкції № 141, встановлено, що іноземці та особи без громадянства звільняються з ПТПІ його адміністрацією на підставі рішення суду про скасування рішення про їх затримання або примусове видворення з України, що набрало законної сили, у разі непродовження судом строку затримання чи яких до завершення граничного строку перебування в таких ПТПІ не було примусово видворено за межі України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їх походження або з інших причин, незалежних від таких осіб, у разі визнання їх в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, або особами без громадянства, а також установлення статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми.

Згідно матеріалів даної справи Відповідач тільки звернувся із відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на що видано відповідну довідку.

Однак, міграційним органом відносно Відповідача ще не приймалось рішення за результатами такої заяви.

Таким чином, особа яка звернулась із заявою щодо відповідного захисту продовжує перебувати в ПТПІ до остаточного прийняття рішення за заявою, що в даному випадку мав би врахувати суд першої інстанції.

Також суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків щодо ідентифікації особи Відповідача, оскільки як наголошував Позивач суду першої інстанції, що з боку Відповідача відсутня співпраця під час процедури його ідентифікації.

Так, у Відповідача відсутній паспортний документ, який дає йому право перетину державного кордону, тобто закордонного паспорта відповідної країни.

Згідно матеріалів справи міграційним органом вживалися заходи з метою ідентифікації особи Відповідача, що підтверджується запитами УДМС в Івано- Франківській області та відповідями Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України від 03.02.2025, від 23.04.2025, від 12.06.2025 та Посольства Туркменистану в Україні від 09.06.2025 на запити щодо інформації відносно Відповідача.

При цьому слід зауважити, що частиною тринадцятою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), регламентовано дві умови, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців), а саме:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.01.2021 у справі №743/1046/20 та від 28.02.2023 у справі №522/17369/21.

Таким чином, саме відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації є обставиною за якої неможливо ідентифікувати іноземця, що є підставою для продовження строку затримання відповідно до частини одинадцятої статті 289 КАС України.

Щодо застосування судом першої інстанції до Відповідача такого заходу як передання на поруки громадській організації «Асоціація мусульман України», то апелянт зазначає наступне.

Так, у листі Управління СБУ в Івано-Франківській області від 01.11.2024 зазначено, що під час перебування в Україні ОСОБА_3 згідно із отриманою у встановленому законом порядку інформацією «може підтримувати контакти з особами, причетними до діяльності міжнародної терористичної організації «Ісламська держава» й афілійованими структурами, або які перебували у міжнародному розшуку за лінією Інтерполу через участь у бойових діях на території Сирії у складі воєнізованих формувань міжнародної терористичної організації «Ісламська держава».

В умовах військової агресії рф УТАЄВ Арслан може бути використаний іноземними спецслужбами на шкоду національній безпеці України.

Крім того, УТАЄВ Арслан у спілкуванні з представниками органів місцевої влади приховує мотиви свого перебування в Україні, відмовляється надавати особисті паспортні документи, натомість подає посвідчення про перебування у добровільному формуванні територіальної громади «Мусульманський корпус «КАВКАЗ»», також обмежує кількість офіційних контактів з ними до мінімуму та веде прихований спосіб життя.

Враховуючи зазначене, а також те, що УТАЄВ Арслан схильний до втечі, існують обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.».

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 № 2469-VІІІ(далі - Закон № 2469-VІІІ), загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону № 2469-VІІІ національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

У постанові від 31.05.2023 року у справі №600/6944/21-а, Верховний Суд, аналізуючи законність постанови СБУ про заборону в`їзду в Україну іноземцю, зробив висновок, що СБУ як державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, наділена виключною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України тощо та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, крім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їх виникненню, а також локалізацію та усунення загроз.

Аналогічні висновки також висвітлені у постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі №826/9102/18.

А отже, повноваження СБУ щодо встановлення загрози національній безпеці України з боку іноземців є виключними та дискреційними, а суд не може здійснювати переоцінку загрозам національної безпеки України, яка попередньо здійснена СБУ.

На переконання, вказані висновки Верховного Суду щодо повноважень СБУ, зокрема, вживати заходи превентивного характеру з метою запобігання виникненню загроз національній безпеці України, є релевантними до спірних правовідносин.

Таким чином, з урахуванням інформації листа Управління СБУ в Івано-Франківській області та беручи до уваги те, що у Відповідача не має легальних шляхів отримання доходів, у нього відсутній паспортний документ або посвідчення особи без громадянства, які дають право перетину державного кордону, стосовно нього прийнято рішення про примусове видворення з України, яке на даний час є чинним, він відмовляється від співпраці щодо його ідентифікації та виїзду за межі України, відсутнє остаточне рішення відносно його особи, яка потребує додаткового захисту, а також є обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, судом першої інстанції необхідно було продовжити строк його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Тому, застосування судом першої інстанції такого заходу як взяття на поруки організацією стосовно відповідача є недоцільним в умовах дії правового режиму воєнного стану.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Туркменістан, відповідно до паспорта Республіки Туркменістан НОМЕР_1 , від 14.06.2005 року.

01.11.2024 року уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України стосовно ОСОБА_1 складено протокол №МІФ 000057 про адміністративне затримання від 01 листопада 2024 року за частиною 2 статті 263 КУпАП.

01.11.2024 року уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України винесено постанову про накладення адміністративного стягнення Серії ПН МІФ 001475, з якої вбачається, що 01.11.2024 о 14 год. 10 хв. за адресою: Гнатюка,29, виявлено громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме перевищення дозволеного строку перебування більше як на 30 днів. При розгляді справи додатково встановлено, що вказаний громадянин Республіки Туркменістан, на територію України в`їхав в 2012 році, після закінчення дозволеного терміну перебування територію України не покинув. Перевищив встановлений строк перебування більше, як на 30 днів, що є порушенням ч.1,3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.2 Порядку, затвердженого ПКМУ №150 від 15.02.2012 зі змінами, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.203 КУпАП. Відповідно до ч.2 ст.203 КУпАП накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

01.11.2024 року начальником відділу організації запобігання нелегальній міграції реадмісії та видворення УДМС в Івано-Франківській області прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.11.2024 року начальником відділу організації запобігання нелегальній міграції реадмісії та видворення УДМС в Івано-Франківській області винесено рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, згідно якого вирішено помістити до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 з метою ідентифікації або для забезпечення примусового видворення.

01.11.2024 року до Управління ДМС України в Івано-Франківській області надійшов лист УСБУ в Івано-Франківській області про те, що громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 / ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно перебуває на території України.

Так, у листі Управління СБУ в Івано-Франківській області від 01.11.2024 зазначено, що під час перебування в Україні ОСОБА_3 згідно із отриманою у встановленому законом порядку інформацією «може підтримувати контакти з особами, причетними до діяльності міжнародної терористичної організації «Ісламська держава» й афілійованими структурами, або які перебували у міжнародному розшуку за лінією Інтерполу через участь у бойових діях на території Сирії у складі воєнізованих формувань міжнародної терористичної організації «Ісламська держава».

В умовах військової агресії рф УТАЄВ Арслан може бути використаний іноземними спецслужбами на шкоду національній безпеці України.

Крім того, ОСОБА_5 у спілкуванні з представниками органів місцевої влади приховує мотиви свого перебування в Україні, відмовляється надавати особисті паспортні документи, натомість подає посвідчення про перебування у добровільному формуванні територіальної громади «Мусульманський корпус «КАВКАЗ»», також обмежує кількість офіційних контактів з ними до мінімуму та веде прихований спосіб життя.

Враховуючи зазначене, а також те, що УТАЄВ Арслан схильний до втечі, існують обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.».

05.11.2024 УДМС в Івано-Франківській області направлено лист на посольство Туркменістану, про можливість ідентифікації та оформлення документу на повернення до попереднього місця проживання громадянину Республіки Туркменістан ОСОБА_1 / ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.11.2024 року, залишеним без змін 21.01.2025 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, ухвалено затримати громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 / ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

31.01.2025 УДМС в Івано-Франківській області отримано бланки заяв, які необхідні для заповнення іноземцю для виготовлення свідоцтва на повернення, та направлено відповідного листа до Волинського ПТПІ, для ознайомлення громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 / ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно їх заповнення.

03.02.2025 було отримано відповідь від Волинського ПТПІ про відмову від заповнення бланків заяв та подальшого повернення в країну походження ОСОБА_2 , також відповідно до листів ПТПІ від 03.04.2025 та 23.04.2025.

03.02.2025 та 23.04.2025 відповідно до листа ПТПІ №0777.5-186-25, листа ПТПІ №0777.1/50-25 було долучені заяви громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 / ОСОБА_4 , 17.08.1988 року про не бажання проходити опитування відповідно до надісланих бланків для здійснення процедури ідентифікації, та виготовлення документів на повернення.

05.05.2025 УДМС в Івано-Франківській області повторно направлено лист на посольство Туркменістану, про можливість ідентифікації та оформлення документу на повернення до попереднього місця проживання громадянину Республіки Туркменістан ОСОБА_1 / ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

09.06.2025 отримано відповідь від посольства Туркменістану в якій підтверджено факт необхідності особисто заповнити бланк заяви для ідентифікації відповідача, та отримання документів на повернення, які дають змогу перетину державного кордону, яку було переадресовано до Волинського ПТПІ де знаходиться відповідач.

12.06.2025 отримано повторну відповідь від Волинського ПТПІ про відмову від заповнення бланків заяв та подальшого повернення в країну походження ОСОБА_2 , та заяву відповідача про відмову у заповненні бланків заяв.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 квітня 2025 року продовжено строк затримання громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 / ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на три місяці.

Перевіривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22 вересня 2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон №3773-VI).

Згідно п 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною восьмою статті 26 Закону №3773-VI передбачено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.3 ст.30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. (ч.4 ст.30 Закону №3773-VI)

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців. (ч.11 ст.289 КАС України)

Верховний Суд у постанові від 24.05.2023р. по справі №296/8455/22 зазначив, що за наявності перелічених статтею 289 КАС України умов, існує правова можливість здійснити затримання іноземця як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації. Але в будь-якому випадку повинна існувати така умова як примусове видворення.

Колегія суддів зазначає, що такий захід як затримання не застосовується автоматично, а лише за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.289 Кодексу, а саме: за наявності обґрунтованих підстав вважати, що такий іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

При цьому, доведення наявності підстав, передбачених вказаною нормою, покладено на територіальний орган ДМС України, як суб`єкта владних повноважень, яким ініційовано питання щодо затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

При зверненні з даним позовом до суду позивач, серед іншого, посилається на згаданий вище лист УСБУ в Івано-Франківській області від 01.11.2024 року №60/5/3/2-812 згідно якого із отриманою в установленому законом порядку інформацією Утаєв Арслан може підтримувати контакти з особами, причетними до діяльності міжнародної терористичної організації й афілійованими структурами, або які перебували у розшуку за лінією Інтерполу через участь у бойових діях на території Сирії у складі воєнізованих формувань міжнародної терористичної організації «Ісламська держава».

Крім того, відповідач у спілкуванні з представниками органів місцевої влади приховує мотиви перебування в Україні, відмовляється надавати паспортні документи, натомість подає посвідчення про перебування у добровільному формуванні територіальної громади «Мусульманський корпус «КАВКАЗ», також обмежує кількість офіційних контактів з ними до мінімуму та веде прихований спосіб життя.

Також позивач вказує на те, що у відповідача відсутній паспортний документ, який дає йому право перетину державного кордону, тобто закордонного паспорта відповідної країни.

Згідно матеріалів справи міграційним органом вживалися заходи з метою ідентифікації особи вдповідача, що підтверджується запитами УДМС в Івано- Франківській області та відповідями Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України від 03.02.2025, від 23.04.2025, від 12.06.2025 та Посольства Туркменистану в Україні від 09.06.2025 на запити щодо інформації відносно Відповідача.

При цьому слід зауважити, що частиною тринадцятою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), регламентовано дві умови, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців), а саме:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.01.2021 у справі №743/1046/20 та від 28.02.2023 у справі №522/17369/21.

З наведеного вище, з урахуванням положень ч.11 ст.289 КАС України, колегія суддів вважає, що наявні підстави продовжити строк затримання громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, однак строком на три місяці.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що задовольняючи частково позовні вимоги та застосувавши до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 захід у виді передання на поруки Громадській Організації «Асоціація мусульман України», зобовґязавши відповідача скласти письмову розписку про роз`яснення йому обов`язків за цим рішенням та допустивши до негайного виконання рішення суду, суд першої інстанції не дотримався вимог матеріального та процесуального права, які регулюють дані правовідносини.

Так суд першої інстанції, постановляючи рішення покликався на положення ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до яких іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Отже обов`язок виконання вимоги адміністративного органу про залишення території України законом покладено на відповідача. Зміст обовґязку складає факт залишення території України, а не формальна спроба здійснити такий виїзд. Належним виконанням зазначеного обов`язку є факт залишення території України, а не спроба здійснити виїзд з України.

При цьому суд покликався на те, що відповідач намагався самостійно виїхати з території України, але не зміг цього зробити через відмову сусідньої держави пропустити його. У зв?язку із агресією РФ проти України, військовими діями відсутня об?єктивна можливість для відповідача самостійного виїзду в окремих напрямках.

Однак поза увагою суду залишено ту обставину, що відповідачем не приймалось рішення про примусове повернення(ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»), а прийнято рішення про примусове видворення(ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Якщо б позивачем було прийнято рішення про примусове повернення у відповідності до положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», то відповідно не було б і підстав для звернення до суду з позовом про застосування заходів визначених ст. 289 КАС України.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що застосувавши один з заходів як то взяття на поруки підприємством, установою чи організацією (Громадською Організацією «Асоціація мусульман України»), відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 289 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем будь-якого доказу про причетність до готування та/або вчинення терористичної діяльності не надано, а відповідач надав пояснення про те, що він не причетний до готування та/або вчинення терористичної діяльності, а лише спілкувався з особою, яка приймала участь в обороні України та сам належав до складу підрозділу, який приймав участь в обороні України, допомагав матеріальним забезпеченням підрозділу ЗСУ.

Крім того відповідно до заяви голови правління Громадської Організації «Асоціація мусульман України» Хайруллаєва Елімара Ібазеровича, останній звертається до суду з письмовим зобов`язанням про взяття на поруки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та поручається за виконання останнім покладених на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 289 КАС України.

З огляду на це суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 може бути передано на поруки Громадської Організації «Асоціація мусульман України», яка з таким проханням звернулась до суду.

Однак поза увагою суду залишено ту обставину, що у відповідності до вимог ч. 5 ст. 289 КАС України взяття на поруки підприємством, установою чи організацією полягає у наданні уповноваженими особами підприємства, установи чи організації, яких суд вважає такими, що заслуговують на особливу довіру (поручителями), письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання іноземцем або особою без громадянства покладених на нього (неї) обов`язків відповідно до частини четвертої цієї статті і зобов`язуються за потреби доставити його (її) до суду чи органу (підрозділу), який подав позов.

У матеріалах справи відсутні докази, про визначення уповноважених осіб, а згідно поданої заяви Громадської Організації «Асоціація мусульман України», за підписом голови правління(ас. 143-145), члени ГО зобов`язуються забезпечити виконання відповідачем обов`язків, передбачених ч. 4 ст. 289 КАС України, тобто всі члени ГО взяли на себе зобов`язання, при цьому не зрозумілим є яка кількість членів є в ГО та хто конкретно саме.

Також у матеріалах справи наявний протокол позачергових зборів засновників Громадської Організації «Асоціація мусульман України» від 19.03.2025 А.с.148), на яких було вирішено взяти на поруки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак як вбачається із Статуту Громадської Організації «Асоціація мусульман України»(а.с.120-136) такого органу управління - як збори засновників не існує, органами управляння і контролю є: Загальні збори; Правління; Наглядова.

Відтак вказана вище заява Громадської Організації «Асоціація мусульман України», за підписом голови правління, не є підставою для застосування судом такого заходу як то взяття на поруки підприємством, установою чи організацією (Громадською Організацією «Асоціація мусульман України»), відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 289 КАС України

Крім того, суд першої інстанції без належних до того правових підстав допустив до негайного виконання рішення суду, бо відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України негайно також виконуються рішення суду, визначених в адміністративних справах, в тому числі, пунктами 1 і 2 частини першої статті 289 цього Кодексу. Проте суд першої інстанції застосував захід визначений пунктом 3 частини першої статті 289 КАС України.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, що судом першої інстанції не правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід скасувати а позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області задовольнити частково, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2025 року у справі №344/12761/25 скасувати.

Позовні вимоги Уравління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Продовжити строк затримання громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на три місяці.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М.А. Пліш
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко