Справа № 440/2595/25
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 21 листопада 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/2595/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-ЕНЕРГО ПРОДУКТ" до Державної служби геології та надр України про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

27 лютого 2025 року позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби геології та надр України, в якому просить суд:

визнати протиправними дії Державної служби геології та надр України щодо винесення наказу від 15.11.2024 № 535 "Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами" в частині, що стосується зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 5626 від 15.08.2012, наданого ТОВ "ПРОМ-ЕНЕРГО ПРОДУКТ";

визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття наказ Державної служби геології та надр України від 15.11.2024 № 535 "Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами" в частині, що стосується зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 5626 від 15.08.2012, наданого ТОВ "ПРОМ-ЕНЕРГО ПРОДУКТ" (ідентифікаційний код юридичної особи 31747429).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач, як власник Дозволу № 5626 має право користуватись надрами з метою видобування вуглеводнів протягом всього строку дії Дозволу № 5626, тобто 20 років, з 15 серпня 2012 року. Внаслідок зупинення Наказом дії Дозволу № 5626 порушені права Позивача, як власника спеціального дозволу на користування надрами, зокрема на видобування вуглеводнів та розпорядження видобутими вуглеводнями протягом строку дії санкцій. Наказ, як рішення центрального органу влади, порушує право Позивача на мирне володіння майном, яке передбачено статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція), яку ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997.

У складі матеріалів позову ініціатором звернення подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі. У зв`язку з чим заява про забезпечення позову не розглядалась.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2025 ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 заяву про забезпечення позову від 27.02.2025 повернуто позивачу без розгляду.

03.06.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, просить у їх задоволенні відмовити. Вказує на те, що рішенням РНБО від 8 жовтня 2024 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 8 жовтня 2024 року № 698/2024 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) у вигляді анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами строком на 10 років. Вказані вище фізичні особи є кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ «ПРОМ-ЕНЕРГО ПРОДУКТ» (спеціальний дозвіл на користування надрами № 5626 від 15.08.2012). Укази Президента України, якими введені в дію рішення РНБО щодо застосування санкцій до фізичних та юридичних осіб, які є чинними і не скасовувались у встановленому законодавством порядку, підлягають обов`язковому виконанню, як фізичними так і юридичними особами, яких вони стосуються. Відтак, не вбачає у діях відповідача протиправності а позовні вимоги такими , що не підлягають задоволенню.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМ-ЕНЕРГО ПРОДУКТ» є власником спеціального дозволу на користування надрами № 5626 від 15 серпня 2012 року з метою видобування газу природного, конденсату, супутніх: етану, пропану, бутану на Васищівському родовищі (далі Дозвіл № 5626).

Позивач, на офіційному сайті Державної служби геології та надр України ознайомився з інформацією щодо Наказу Держгеонадра від 15 листопада 2024 року № 535 «Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами» (далі Наказ).

Згідно із Наказом прийнято рішення про зупинення дії Дозволу № 5626 (п. 3 Додатку до Наказу "Перелік спеціальних дозволів на користування надрами, дію яких зупинено"), відповідно до пункту 3 частини першої статті 26 Закону України «Про нафту і газ» (застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) відповідно до Закону України «Про санкції» у вигляді зупинення дії або анулювання спеціального дозволу на користування надрами) з урахуванням частини сьомої статті 13 Кодексу України про надра, та враховуючи пропозиції Робочої групи з питань надрокористування (протоколи від 11.10.2024 № 2024-48 та від 11.11.2024 № 2024-53).

Позивач заявляє, що до нього не застосовані, а також ніколи не були застосовані будь-які спеціальні економічні чи інші обмежувальні заходи (санкції). Інформація про застосування до позивача санкцій відсутня у рішенні Ради національної безпеки і оборони України (далі - РНБО України), введеному в дію указом Президента України, на який безпосередньо є посилання у оскаржуваному Наказі.

Відповідно, вважаючи, наказ Держгеонадр від 15 листопада 2024 року № 535 «Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами» протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 4 Кодексу України про надра визначено, що надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради.

Відповідно до частини першої статті 13 Кодексу України про надра користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

За змістом статті 14 Кодексу України про надра, такі надаються у користування для: геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промисловою розробкою родовищ); видобування корисних копалин; будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод, отримання геотермальної енергії (теплової енергії надр), експлуатації підземних споруд, пов`язаної із запобіганням підтопленню навколишнього природного середовища внаслідок закриття шахт; створення геологічних територій та об`єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам`ятки природи, лікувальні, оздоровчі заклади) (крім нафтогазоносних надр); виконання робіт (провадження діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції.

Згідно з пунктом 1 Положення № 1174 Державна служба геології та надр України (Держгеонадра) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, є уповноваженим органом з питань реалізації угод про розподіл продукції.

Відповідно до пункту 2 Положення № 1174, Державна служба геології та надр України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1174 основними завданнями Держгеонадра є, у тому числі, реалізація державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Підпунктами 9, 10 пункту 4 Положення № 1174 визначено, що Держгеонадра відповідно до покладених на неї завдань видає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами); зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), поновлює їх дію у разі зупинення.

Відповідно до частини шостої статті 13 Кодексу України про надра, у разі застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у вигляді припинення дії або зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами відповідно до Закону України "Про санкції" до кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, яка є користувачем надр, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, відповідно припиняє або зупиняє дію спеціального дозволу на користування надрами такого користувача через 30 днів з дня застосування таких санкцій, якщо через 30 днів з дня видання указу Президента України про застосування відповідної санкції особа, до якої її застосовано, залишається кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи, що є власником відповідного спеціального дозволу на користування надрами.

Відповідно до вимог частини першої статті 1 Закону України від 14 серпня 2014 року. № 1644-VII «Про санкції» (далі - Закон № 1644-VII) передбачено, що з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.

Застосування санкцій не виключає застосування інших заходів захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, її економічної самостійності, прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави.

Підстави для застосування санкцій визначені у статті 3 Закону № 1644-VII, згідно із пунктом 1 частини першої якої, такими є дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.

За приписами пункту 6 частини першої статті 4 Закону № 1644- VII, визначено, що одним із видів санкцій згідно з цим Законом є анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами.

Зазначені положення свідчать про те, що у разі вчинення згаданими вище суб`єктами дій, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод до них застосовуються санкції, зокрема у вигляді анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами.

Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої статті 5 Закону № 1644-VII пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України.

Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1, 2-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.

Матеріалами справи з`ясовано, що рішенням РНБО від 8 жовтня 2024 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 8 жовтня 2024 року № 698/2024 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ( пункти 73, 74, 76-78 додатку 1 до Указу) застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) у вигляді анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами строком на 10 років.

Як встановлено судом, а саме з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вказані вище фізичні особи є кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ «ПРОМ-ЕНЕРГО ПРОДУКТ» .

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 26 Закону України «Про нафту і газ» застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) відповідно до Закону України «Про санкції» у вигляді зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами.

Статтею 26 Закону України «Про нафту і газ» передбачено, що тимчасова заборона (зупинення) дії спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої цієї статті, здійснюється з урахуванням вимог частин п`ятої сьомої статті 13 Кодексу України про надра на строк дії таких спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).

У зв`язку із набранням чинності 2803.2023 року Закону України від 01.12.2022 року № 2805-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства у сфері користування надрами» - внеслися зміни до законодавства про надра, зокрема, і до Кодексу України про надра.

Відповідно до частини третьої статті 57 Кодексу України про надра, тимчасова заборона (зупинення) дії спеціального дозволу на користування надрами з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої цієї статті, здійснюється з урахуванням вимог частин п`ятої-сьомої статті 13 Кодексу на строк дії таких спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).

Згідно із частиною 7 статті 13 Кодексу України про надра, у разі застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у вигляді припинення дії або зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами відповідно до Закону України "Про санкції" до кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, яка є користувачем надр, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, відповідно припиняє або зупиняє дію спеціального дозволу на користування надрами такого користувача через 30 днів з дня застосування таких санкцій, якщо через 30 днів з дня видання указу Президента України про застосування відповідної санкції особа, до якої її застосовано, залишається кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи, що є власником відповідного спеціального дозволу на користування надрами.

Суд вважає за можливо звернути увагу, що з дня видання указу Президента України від 08 жовтня 2024 р. № 698/2024 не вносились зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМ-ЕНЕРГО ПРОДУКТ».

Відтак, суд висновує, що у зв`язку зі спливом 30-денного строку з моменту видання Указу Президента України від 08.10.2024 р. № 698/2024 та у відповідності до статей 13,57 Кодексу України про надра відповідачем було видано наказ від 15.11.2024 р. № 535 «Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами» в частині, що стосується зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 5626 від 15.08.2012 року.

Суд зауважує, що станом на момент виникнення спірних відносин Указ Президента України від 08.10.2024 р. № 698/2024 був чинним, то останній підлягає обов`язковому виконанню як суб`єктами владних повноважень, так і фізичними та юридичними особами, яких вони стосуються.

Крім того, до аналогічного висновку дійшов Верховний суд, який викладений у постанові від 18.10.2024 у справі №160/8773/23. А саме: «до вказаної фізичної особи (бенефіціарного власника позивача) були застосовані персональні санкції у вигляді анулювання або зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами за рішенням РНБО від 18.06.2021 року, введеним у дію Указом № 266/2021, на три роки. За такого правового регулювання колегія суддів відхиляє твердження позивача про безпідставне поширення запроваджених Указом № 266/2021 обмежувальних заходів (санкцій) щодо Особи_1 на ТОВ «Межиріченський ГЗК» та вважає помилковими твердження позивача про те, що положення пункту 3 частини першої статті 57 Кодексу України про надра не містять прямої підстави для зупинення дії спеціального дозволу, наданого юридичній особі, щодо якої не застосовано спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) відповідно до Закону № 1644-VII у вигляді зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами, у разі накладення персональних санкцій на бенефіціарного власника такої юридичної особи»

Відтак, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача стосовно видачі спірного наказу від 15.11.2024 р. № 535 «Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами» в частині, що стосується зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 5626 від 15.08.2012 року.

Крім того, стосовно доводів позивача щодо порушення оспорюваним наказом гарантій дотримання стабільності норм законодавства, що регулюють відносини щодо користування надрами відносно позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 9901/405/19, Судом зроблено наступний висновок. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

До спірних правовідносин застосовна стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини(далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти 166 - 168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Тимчасове обмеження права позивача користуватися та розпоряджатися належним йому майном є втручанням держави у його право на мирне володіння майном.

Таке втручання держави у вказане право ґрунтується на вимогах, зокрема, Закону України «Про санкції».

Положеннями частини сьомої статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди, зокрема, правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції допускає реалізацію державою права вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Зазначене відповідає вищевказаному припису Конституції України.

Поміж іншого, суд звертає увагу на висновків Верховного суду, які знайшли своє відображення у постанові від 30.10.2024 у справі №360/433/23, де суд вказує, що законодавець з метою захисту прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки, у тому числі для здійснення заходів щодо раціонального використання надр, передбачив можливість (повноваження) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр (відповідача) приймати рішення про зупинення спеціального дозволу юридичної особи, до кінцевого бенефіціарного власника (фізичної особи) якої застосовані спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) у вигляді анулювання або зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами відповідно до Закону № 1644-VII.

До аналогічних позиції у подібних правовідносинах Верховний суд дійшов у своїй постанові від 28.10.2024 у справі № 240/12039/23.

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд висновує, що втручання у право позивача на мирне володіння майном переслідує законну ціль здійснення державою контролю над активами особи, яка потенційно здатна завдати шкоди національним інтересам України. Такий контроль є важливим інструментом держави для своєчасного реагування на загрози її безпеці, що узгоджується зі змістом преамбули Закону України «Про санкції». Установлена мета кореспондує вимогам пункту 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому відповідно до положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного належить відмовити.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Керуючись статтями 2-3, 5-15, 72-77, 90, 122, 132, 139, 242-246, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-ЕНЕРГО ПРОДУКТ" (вул. Шевченка, буд. 162, с. Яхники, Лохвицький район, Полтавська область, 37212, ) до Державної служби геології та надр України (вул. Антона Цедіка, 16, м. Київ, 03057, ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова