Справа № 320/4166/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4166/24 Суддя (судді) першої інстанції: Жукова Є.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Штульман І.В.,

суддів Кобаля М.І.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом Національної енергетичної компанії «Укренерго» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

04 січня 2024 року Національна енергетична компанія (далі - НЕК) «Укренерго» (далі - позивач), через підсистему "Електронний суд", звернулася в Чернігівський окружний адміністративний суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Укртрансбезпека) про визнання протиправними та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26 грудня 2023 року №047347, №047348.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року адміністративний позов НЕК «Укренерго» задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті від 26 грудня 2023 року №047347 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно НЕК «Укренерго». Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті від 26 грудня 2023 року №047348 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно НЕК «Укренерго». Стягнуто на користь НЕК «Укренерго» за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є суб`єктом господарювання, який провадить діяльність у сфері надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, а здійснює перевезення вантажу для власних потреб - забезпечення діяльності систем передачі електроенергії від місця виробництва до пунктів розподілення (основного зареєстрованого виду діяльності).

Не погоджуючись із рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року, Державна служба України з безпеки на транспорті (далі - апелянт) 18 лютого 2025 року подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити НЕК «Укренерго» у задоволенні позовних вимог. Свою позицію апелянт обґрунтовує тим, що для цілей застосування Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III) визначальним є факт здійснення вантажних перевезень, оскільки будь-яка особа, яка здійснює перевезення вантажів, є автомобільним перевізником. Аналіз положень статті 48 Закону №2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлений їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством. При здійсненні перевірки дотримання режиму праці і відпочинку водія, посадовою особою Укртрансбезпеки було виявлено, що на момент перевірки відсутні документи, визначені статтею 48 Закону №2344-ІІІ, а саме: протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу (акт №АР 005296); індивідуальна контрольна книжка водія або копія графіку змінності водіїв (акт №АР 007025).

Позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі з підстав, зазначених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято правомірно.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з пунктом 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом частини першої статті 309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 КАС України, у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, мотивуючи це слідуючим.

Як вбачається з матеріалів справи, НЕК «Укренерго» (, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 25), зареєстрована в якості юридичної особи 10 серпня 1998 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основним видом діяльності є 35.12 - Передача електроенергії.

Посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті 09 листопада 2023 року, була проведена рейдова перевірка транспортного засобу позивача марки «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За результатами перевірки складено акт від 09 листопада 2023 року №АР007025 додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким зафіксовано виявлене під час перевірки порушення статті 48 Закону №2344-III, а саме: відсутність на момент проведення перевірки контрольного пристрою-тахографу.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі акта відповідачем 26 грудня 2023 року прийнято постанову №047347 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-III.

Крім того, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті 20 листопада 2023 року, була проведена рейдова перевірка транспортного засобу позивача марки «IVECO», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За результатами перевірки складено акт від 20 листопада 2023 року №005296 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Згідно із складеним актом зафіксовано виявлене під час перевірки порушення статті 48 Закону №2344-III, а саме відсутність на момент проведення перевірки протоколу перевірки адаптації тахографу до транспортного засобу.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі акта відповідачем 26 грудня 2023 року прийнято постанову №047348 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-III.

Вважаючи оспорювані постанови відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню, НЕК «Укренерго» звернулася до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону №2344-III визначено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Згідно статті 18 Закону №2344-III, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

- організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

- здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

- забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

- здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В силу статті 34 Закону №2344-III, автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Статтею 48 Закону №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Виходячи зі змісту вказаної норми Закону №2344-III, перелік документів, які повинен мати водій для здійснення внутрішніх вантажних перевезень, зазначений у статті 48 Закону №2344-III, не є вичерпним, до таких документів належать також інші документи, передбачені чинним законодавством України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №820/4624/17.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлює Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року №811/18106 (Положення №340).

Пунктом 1.1 Положення №340 передбачено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) №561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) №3821/85 та (ЄС) №2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) №3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух". Відповідно до пункту 1.3 Положення №340 його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Відповідно пункту 1.4 Положення №340, його дія не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються: сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, і правильно встановлено судом першої інстанції, основним видом економічної діяльності НЕК «Укренерго» () є 35.12 - Передача електроенергії.

Згідно класифікації видів економічної діяльності клас « 35.12 - Передача електроенергії» включає: експлуатацію систем передачі електроенергії від місця виробництва до пунктів розподілення.

Судом першої інстанції встановлено, що НЕК «Укренерго» не є суб`єктом господарювання, який провадить діяльність у сфері надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, а здійснює перевезення вантажу для власних потреб - забезпечення діяльності систем передачі електроенергії від місця виробництва до пунктів розподілення (основного зареєстрованого виду діяльності).

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України 14 жовтня 1997 року №363 (далі - Правила №363) визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Згідно пункту 1 Правил №363, перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 Правил №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

За визначенням, наведеним в абзаці вісімнадцятому частини першої статті 1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

З матеріалів справи вбачається, що пункт навантаження автомобіля марки "ІVECO", державний номерний знак НОМЕР_2 , є Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, Миколаївська сільська територіальна громада комплекс будівель і споруд №2-П, а пункт розвантаження - Дніпропетровська область, Кам`янський район, Божедарівська територіальна громада, село Бикове, 9-й кілометр автошляху Вільногірськ-Божедарівка; автомобільний перевізник, замовник - НЕК «Укренерго»; вантажовідправник, вантажоодержувач - ДРЦОМ НЕК «Укренерго». У вказаних правовідносинах позивач не надавав послуг з перевезення вантажу на договірних засадах за винагороду (а.с.62, 63). За таких обставин, постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26 грудня 2023 року №047347, №047348 прийняті протиправно та підлягають скасуванню, оскільки у вказаних правовідносинах позивач не надавав послуг з перевезення вантажу на договірних засадах за винагороду.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що Київський окружний адміністративний суд 20 січня 2025 року правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі Державної служби України з безпеки на транспорті доводи висновку суду першої інстанції не спростовують.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 КАС України, визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі №320/4166/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді М.І. Кобаль

Ю.К. Черпак