Справа № 380/7815/24
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 380/7815/24 пров. № А/857/7630/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року, ухвалене суддею Качур Р.П. у м. Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 380/7815/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним і скасвання рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області № 63 від 06.02.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату моєї пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», п. п. 10, 12 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 2603-вих-65 від 31.01.2024 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за № 2603-Вих-66 від 31.01.2024, виданих Управлінням соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, з часу звернення за перерахунком пенсії, а саме - з 31.01.2024 року, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 63 від 06.02.2024 про відмову в перерахунку пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», п. п. 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» з часу звернення за призначенням такої пенсії, тобто з 31.01.2024.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону 3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону №3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 19.08.2023 та отримує пенсію за віком відповідно Закону № 1058.

Позивач отримала від Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради довідки № 2603-вих-65 від 31.01.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), № 2603-вих-66 від 31.01.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 31.01.2024 про перерахунок пенсії. Позивачка визначила такий вид перерахунку: «перехід на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». До заяви долучила вищевказані довідки, що не заперечується відповідачами.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №63 від 06.02.2024 відмовлено у перерахунку пенсії позивачу на підставі її заяви. Відмова мотивована тим, що з 04.07.2001 набрав чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-ІІІ, згідно з яким керівні працівники і спеціалісти місцевих рад набули статусу посадових осіб органів місцевого самоврядування. Посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування можуть бути зараховані до стажу державної служби по 04.07.2001. За результатами розгляду заяви від 31.01.2024 № 824 встановлено, що стаж державного службовця заявниці складає 5 років 9 місяців 3 дні, відтак відсутні правові підстави для переведення заявника з пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» № 889.

Не погоджуючись з рішенням пенсійного органу, позивач звернулася до уду за захистом порушеного права на належне пенсійне забезпечення.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

У статті 25 Закону № 3723-ХІІ, на яку є посилання у пунктах 10-12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення», визначено класифікацію посад державних службовців з першої по сьому категорію, інших, прирівняних до них посад, не перелічених у цій статті, та передбачено, що віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Відтак, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктах 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 723-ХІІ вік і страховий стаж.

Пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 р. № 229, передбачено, що обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 передбачено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до пункту 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. № 283 (далі - Порядок № 283) до стажу державної служби включається час роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 р. №1049, а саме: стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статтею 118 Кодексу законів про працю України.

Згідно доводів пенсійного органу, позивач працювала на посадах органів місцевого самоврядування, що не відносяться до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723, право на призначення пенсії як державному службовцю в неї відсутнє.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає такі доводи скаржника необґрунтованими з огляду на наступне.

Як слідкє із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.04.1981, позивач працювала:

- з 04.07.1995 по 01.10.1995 на посаді інспектора без категорії з випробувальним терміном на 2 місяці у відділі субсидій Франківської райадміністрації м. Львова;

- з 02.10.1995 по 31.12.2001 - на посаді інспектора II категорії (спеціаліста) відділу субсидій Франківської райадміністрації м. Львова;

- з 01.01.2002 по 31.12.2003 - на посаді спеціаліста І категорії відділу субсидій управління соціального захисту населення Франківської райадміністрації;

- з 01.01.2004 по 03.01.2007 - на посаді головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільг управління соціального захисту населення (з кадрового резерву);

- з 04.01.2007 по 22.11.2009 - на посаді головний спеціаліст сектора персоніфікованого обліку Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради;

- з 23.11.2009 по 23.06.2014 - на посаді головного спеціаліста відділу пільг, соціальних допомог та компенсаційних виплат Управління соцзахисту населення Франківської райдержадміністрації м. Львова;

- з 24.06.2014 по 01.01.2017 - на посаді заступника начальника відділу пільг, соціальних допомог та компенсаційних виплат Управління соцзахисту населення Франківської райдержадміністрації м. Львова;

- з 02.01.2017 по 31.05.2021 - на посаді головного спеціаліста відділу пільг, соціальних допомог та компенсаційних виплат Управління соцзахисту населення Франківської райдержадміністрації м. Львова;

- з 01.06.2021 по 31.10.2022 - на посаді завідувача сектору соціальних допомог та пільг відділу пільг, соціальних допомог та компенсаційних виплат Управління соцзахисту населення Франківської райдержадміністрації м. Львова;

- з 01.11.2022 по 28.02.2023 - на посаді заступника начальника відділу пільг, соціальних допомог та компенсаційних виплат Управління соцзахисту населення Франківської райдержадміністрації м. Львова;

- з 01.03.2023 на посаді заступника начальника відділу соціальних гарантій.

Відповідно запису трудової книжки №10, 10.10.1995 позивачка прийняла присягу державного службовця та їй було присвоєно 13 ранг державного службовця. Згодом, а саме 04.07.2001, позивачка прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування, присвоєно 13 ранг VII категорії посадової особи місцевого самоврядування (запис №15).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірні періоди роботи ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування зараховуються до стажу державної служби.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 27.01.2023 у справі №340/4184/21, відповідно до якої оскільки позивач на час звернення за призначенням пенсії не займала посаду державної служби, тому з урахуванням положень статті 37 Закону №3723-ХІІ розмір пенсії позивача підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках.

Крім того, ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 передбачає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду, тому враховуючи ту обставину, що позивач із заявою про призначення пенсії звернулась до відповідача 31 січня 2024 року, саме з цієї дати позивач набула право на призначення пенсії на заявлених умовах.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що дії пенсійного органу щодо не зарахування згаданих періодів роботи до страхового стажу й рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправними.

Щодо визначення органу, який варто зобов`язати вчинити дії щодо призначення пенсії позивачу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

У справі, яка розглядається судом першої інстанції встановлено, що рішенням про відмову у призначенні пенсії від № 63 від 06.02.2024 позивачу відмовлено у її призначенні саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області.

Відповідно до вимог пункту 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи.

Отже, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав відповідні документи для призначення пенсії.

Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються із постановою Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23 в частині розглядуваного питання.

Отже, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що ефективним способом відновлення порушеного права позивача на належне пенсійне забезпечення є визначення пенсійному органу зобов`язання перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», п. п. 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» з 31.01.2024.

Обраний судом спосіб захисту відновлення порушеного права позивача на належне пенсійне забезпечення не буде втручанням в дискреційні повноваження відповідача, оскільки адміністративний суд у такий спосіб не підміняє інший орган державної влади, зокрема, шляхом обрахунку кількості років чи розміру призначення пенсії, а вказує на визначення відповідачу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву на пенсійне забезпечення позивача дії.

Варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», якщо у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Оскільки рішення суду в частині відмови у задоволенні позову сторонами не оскаржене, тому апеляційному перегляду у цій частині не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315,316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 380/7815/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. С. Затолочний
Н. М. Судова-Хомюк