Справа № 600/4005/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/4005/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виправлення недостовірний відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (система Оберіг), а саме не усунення відомостей про «Порушення правил військового обліку» та «Вас розшукує ТЦК та СП», які відображені в електронному кабінеті військовозобов`язаного (застосунок «Резерв+») ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виправити недостовірні відомості Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (система Оберіг), усунути відомості про «Порушення правил військового обліку», які відображені в електронному кабінеті військовозобов`язаного (застосунок «Резерв+») ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та подати до Головного управління Національної поліції у Чернівецькій області звернення про виключення відомостей щодо розшуку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , з усіх інформаційних систем.

Позов обґрунтовано тим, що позивачем було вчасно (до 16 липня 2024 року) оновлено через мобільний застосунок «Резерв+» свої актуальні військово-облікові дані, надавши повну інформацію, яка підлягає внесенню до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Однак, перевіряючи дані у своєму електронному кабінеті в мобільному застосунку «Резерв+», позивач виявив відомості про перебування його в розшуку ТЦК, в той час як з починаючи дати введення в Україні воєнного стану по день звернення до суду з цим позовом він не отримував ні повісток про необхідність прибуття до ТЦК та СП, ні постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням правил військового обліку, і протягом тривалого часу перебуває на постійному місці проживання за межами України. З метою виправлення відомостей про порушення правил військового обліку, які містяться в Єдиного державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та внесення дійсної інформації позивач через свого представника звертався до відповідача з відповідною заявою, за результатами розгляду якої надано відповідачем надано відповідь про необхідність прибуття позивача до ТЦК та СП для проходження військово-лікарської комісії та зняття його з розшуку. Проте відповіді на фактично поставлені позивачем у заяві питання відповідач не надав. Зазначене, на думку позивача, свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, оскільки останній всупереч вимогам Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, та Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154, протиправно не виконав обов`язок щодо виправлення у реєстрі відомостей про порушення позивачем правил військового обліку, які фактично не відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 25 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; залучено до участі у цій справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Національної поліції у Чернівецькій області, та встановлено строк для надання таких пояснень.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивач, який має статус військовозобов`язаного та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , повинен з`явитися для проходження військово-лікарської комісії на виконання вимог Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560. Однак зазначених вимог позивач не виконав і своєчасно не прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, про поважність причин неприбуття не повідомив. Жодних документів відповідних уповноважених державних органів, які можуть підтвердити поважність причин неприбуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_5 , не було надано. Додатково зазначено, що листами від 17 липня 2025 року №6934 та від 21 липня 2025 року №7089 позивача та його представника було повідомлено про причини направлення інформації відносно позивача до органів Національної поліції і наголошено на необхідності особистого прибуття до ТЦК та СП з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Враховуючи наведене, відповідач вважає правомірними висновки про допущення позивачем правил військового обліку, а заявлені позовні вимоги безпідставними. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

У поданій до суду відповіді на відзив представник позивача вказав про неналежне підтвердження відповідачем доводів відзиву, адже до такого не було надано доказів притягнення позивача до адміністративної відповідальності (такими могли бути, зокрема, протокол про вчинення адміністративного правопорушення чи постанова про притягнення до адміністративної відповідальності). Також представник позивача звернув увагу на те, що відповідач у своєму відзиві не навів жодних тверджень щодо правомірності внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення позивачем правил військового обліку та встановлення факту несвоєчасного оновлення даних ОСОБА_1 у мобільному застосунку «Резерв+», в той час як фактичною датою оновлення позивачем своїх військово-облікових даних вважається 14 липня 2024 року, що, на думку представника позивача, свідчить про наявність технічної помилки та безпідставності оголошення позивача у розшук. Просив суд задовольнити позов.

Правом подати заперечення відповідач не скористався.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області не скористалась правом подання пояснень щодо позову та відзиву.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечується учасниками, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 і має статус військовозобов`язаного.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, станом на день звернення позивача до суду з цим позовом позивач перебував за межами України, а 14 липня 2024 року уточнив військово-облікові дані в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів через мобільний застосунок «Резерв+». Вказані обставини також не заперечуються сторонами.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, оформленого у додатку «Резерв+», у названому реєстрі міститься інформація про перебування позивача у розшуку у зв`язку з порушенням військового обліку.

Так, в електронному військово-обліковому документі позивача, наявного в додатку «Резерв+», міститься відмітка такого змісту: «Розшукує ТЦК та СП: порушення правил військового обліку. Причина розшуку: не уточнив вчасно облікових даних (ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»)».

11 липня 2025 року позивач через свого представника звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виправити недостовірні відомості Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно ОСОБА_1 щодо порушення ним правил військового обліку, яка міститься в його військово-обліковому документі, у зв`язку із тим, що будь-яких порушень з правил військового обліку ОСОБА_1 не було допущено. Крім цього в заяві містилось прохання подати звернення до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області при виключення відомостей з ІІПС «АРМОР» щодо розшуку ОСОБА_1 .

Додатково представник позивача направив до ІНФОРМАЦІЯ_1 адвокатський запит про надання інформації щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 липня 2025 року.

Названий вище адвокатський запит було направлено представником позивача засобами поштового зв`язку 14 липня 2025 року (номер поштового відправлення з описом вкладення у цінний лист №671).

Листом від 17 липня 2025 року №6934 ІНФОРМАЦІЯ_7 повідомив ОСОБА_1 про необхідність прибуття до ТЦК та СП для проходження військово-лікарської комісії та зняття з розшуку.

Додатково відповідачем за результатами розгляду адвокатського запиту представника ОСОБА_1 видано лист від 21 липня 2025 року №7089, в якому також зазначено про необхідність прибуття позивача для проходження військово-лікарської комісії та зняття з розшуку.

За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент виникнення спірних у цій справі відносин, як станом і на час розгляду цієї адміністративної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.

Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з частиною дев`ятої статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Питання ведення військового обліку громадян України врегульовані Главою VI Закону №2232-ХІІ.

Так, відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Частиною п`ятою статті 33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 37 Закону №2232-ХІІ встановлено, що громадянам України, взятим на військовий облік, роз`яснюються права та обов`язки, правила військового обліку та відповідальність за порушення цих правил.

На виконання положень частини п`ятої статті 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30 грудня 2022 року №1487, якою затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок №1487 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку №1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з абзацами 1, 3 пункту 20 Порядку №1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. Для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».

Пунктом 22 Порядку №1487 встановлено, що взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до абзацу 3 пункту 56 Порядку №1487 Національна поліція за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ та розвідувальних органів (яке має містити прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), дату народження, інші дані (за наявності), передбачені статтею 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, підставу (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку; порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), унікальний вихідний номер та кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи), надісланим у вигляді набору даних шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС, здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до найближчого районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ. У разі відсутності технічної можливості передачі даних такі звернення надсилаються в паперовій формі (додаток 20).

Абзацами 14, 15, 16 пункту 79 Порядку №1487 встановлено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами, посадовими особами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також зіпсуттям або недбалим зберіганням військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними та резервістами, які перебувають у запасі СБУ, розвідувальних органів); повідомляють органам досудового розслідування про факти, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення громадянами, які ухиляються від військового обліку або навчальних та спеціальних зборів, призову на базову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (додаток 19); звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку, з урахуванням вимог абзацу третього пункту 56 цього Порядку.

23 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №154, якою затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі Положення №154 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 1 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 8 Положення №154 встановлено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є, зокрема, виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників.

Згідно з абзацом 5 пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Абзацом 2 пункту 14 Положення №154 передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідає за військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулювання відносин у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти), визначені Законом України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 16 березня 2017 року №1951-VIII (далі Закон №1951-VIII).

Так, відповідно до частини першої статті 1 Закону №1951-VIII Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).

Згідно з положеннями частин п`ятої, восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи Служби зовнішньої розвідки України та розвідувального органу Міністерства оборони України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

Статтею 9 Закону №1951-VIII встановлено, що призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право: 1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; 2) звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру. Призовник, військовозобов`язаний та резервіст зобов`язаний подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру.

Відповідно до частин першої, третьої статті 6 Закону №1951-VIII до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Особам, які працюють з базами даних Реєстру, заборонено вимагати, обробляти та використовувати будь-яку інформацію, не передбачену законодавством. Згода призовників, військовозобов`язаних та резервістів на обробку їх персональних даних для цілей Реєстру не потрібна.

Згідно з пунктом 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).

Частинами першою, другою статті 14 Закону №1951-VIII передбачено, що ведення Реєстру включає: 1) внесення запису про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до бази даних Реєстру для взяття на облік або при відновленні на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів існуючим обліковим даним; 2) внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами; 3) знищення повторного запису Реєстру в разі його виявлення. У разі якщо відомості про призовника, військовозобов`язаного, резервіста вносяться до Реєстру вперше, автоматично формується окремий номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка здійснила запис (у електронній формі).

16 травня 2024 року Кабінетом Міністрів України затверджено постанову №559, якою затверджено Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок №559).

Так, абзацом 3 пункту 3 Порядку №559 встановлено, що відповідність відомостей, зазначених у військово-обліковому документі на бланку, відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, перевіряється через: електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ (орган СБУ, розвідувальний орган).

Відповідно до пункту 4 Порядку №559 у разі невідповідності відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу, відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін: у паперовій формі - повинен звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку; в електронній формі - повинен скористатися засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста для звернення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку.

Зміни вносяться протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Згідно з пунктом 8 Порядку №559 військово-обліковий документ в електронній формі містить такі відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (за наявності): 1) прізвище; 2) власне ім`я (усі власні імена); 3) по батькові (за наявності); 4) дата народження; 5) реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті); 6) окремий номер запису в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 7) відомості про результати медичних оглядів, що проводилися з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку; 7-1) відомості про встановлення, зміну групи інвалідності (зокрема групу інвалідності, причину та строк, на який встановлено інвалідність); 8) відомості про наявність відстрочки від направлення для проходження базової військової служби для призовників або відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період (бронювання) для військовозобов`язаних та резервістів; 9) військове звання (для військовозобов`язаних та резервістів); 10) військово-облікова спеціальність для військовозобов`язаних та резервістів; 11) відомості про виконання військового обов`язку (категорія обліку); 12) відомості про перебування на військовому обліку (найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у якому громадянин перебуває або знятий (виключений) з військового обліку, та підстава зняття (виключення) з військового обліку); 13) відомості щодо звернення або надсилання до Національної поліції повідомлення про вчинення адміністративного або кримінального правопорушення; 14) адреса місця проживання; 15) номери засобів зв`язку; 16) адреси електронної пошти (за наявності); 17) дата і час оновлення облікових даних призовником, військовозобов`язаним та резервістом; 18) дата і час формування військово-облікового документа в електронній формі.

Отже, з наведених норм убачається, що ведення військового обліку покладається, зокрема, на відповідні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. З метою забезпечення ведення військового обліку громадян України функціонує Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, органами ведення якого, є, зокрема, районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У разі невідповідності відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу, відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін звертається із відповідною заявою до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку. Зміни вносяться протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач через свого представника 11 липня 2025 року направив засобами поштового зв`язку відповідачу заяву, в якій просив виправити недостовірні відомості Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно ОСОБА_1 щодо порушення ним правил військового обліку, яка міститься в його військово-обліковому документі, у зв`язку із тим, що будь-яких порушень з правил військового обліку ОСОБА_1 не було допущено. Крім цього в заяві містилось прохання подати звернення до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області при виключення відомостей з ІІПС «АРМОР» щодо розшуку ОСОБА_1 .

До вказаної заяви позивач (його представник) надав копії документів, які, на його думку, свідчать про необхідність внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме щодо порушення правил військового обліку, оскільки, як стверджується позивачем (його представником) у заяві від 11 липня 2025 року, будь-яких порушень щодо порушення правил військового обліку ним не було допущено.

Обґрунтовуючи свої твердження в частині відсутності факту порушення правил військового обліку, представник позивача у заяві від 11 липня 2025 року звертав увагу відповідача на те, що згідно даних мобільного застосунку «Резерв+» позивач уточнив свої військово-облікові дані 14 липня 2025 року, однак у графі «причина розшуку» зазначено «Не уточнив вчасно облікові дані (статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»)». На думку позивача (його представника), наведені обставини є взаємовиключними, оскільки наявність дати уточнення даних однозначно свідчить про факт уточнення даних, а інформація у графі «причина розшуку» суперечить відомостям про дату уточнення позивачем військово-облікових даних, що створює правову невизначеність та перешкоди в реалізації ОСОБА_1 його прав як військовозобов`язаного. Як стверджується позивачем (його представником) у заяві, зазначені обставини свідчать або про технічну помилку при перенесенні даних до реєстру «Оберіг», або про неповне внесення його облікових даних.

Факт подання позивачем указаної вище заяви та надходження її до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на зміст відзиву на позовну заяву, відповідачем не заперечується.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний був розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 11 липня 2025 року та додані до неї документи протягом п`яти робочих днів з дати її надходження. Такий розгляд мав полягати у наданні всебічної оцінки наведеним у заяві доводам щодо підстав внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення позивачем правил військового обліку з установленням статусу «Порушення правил військового обліку» та подання звернення до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про розшук та доставлення позивача до ТЦК та СП.

Тобто за результатами розгляду заяви позивача від 21 серпня 2025 року відповідач був зобов`язаний у встановлений законом строк прийняти рішення або про задоволення (внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом усунення відомостей про порушення позивачем правил військового обліку та перебування його у розшуку ТЦК та СП, у тому чисті з поданням звернення до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про виключення відомостей з ІІПС «АРМОР» щодо розшуку ОСОБА_1 ), або про відмову у задоволенні поданої позивачем заяви з наданням вмотивованої та обґрунтованої відповіді з посиланням на відповідні норми законодавства.

Разом з цим, як свідчать встановлені обставини справи, за результатами поданої позивачем заяви від 11 липня 2025 року відповідач видав лист від 17 липня 2025 року №6934, в якому, фактично, містяться лише загальні відомості щодо процедури проходження військово-лікарської комісії, а також міститься вимога прибути позивачу особисто до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження військово-лікарської комісії та зняття з розшуку.

При цьому суд зауважує, що зміст зазначеного вище листа не містить жодних відомостей щодо поставлених позивачем питань у його заяві від 11 липня 2025 року. Фактично, такі питання відповідачем не були вирішені, інформацію саме про наявність або відсутність правових підстав для внесення/виправлень відомостей у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (у тому чисті з поданням звернення до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про виключення відомостей з ІІПС «АРМОР» щодо розшуку ОСОБА_1 ) позивачу не було надано.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що представник позивача додатково направив до ІНФОРМАЦІЯ_1 і адвокатський запит про надання інформації щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 липня 2025 року, який було направлено на адресу відповідача засобами поштового зв`язку 14 липня 2025 року.

В контексті наведеного суд зауважує, що поняття, порядок подання та строки розгляду адвокатських запитів визначені статтею 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI.

Так, згідно з абзацами 1, 2 частини другої названої статті орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом (частина третя статті 24 Закону №5076-VI).

Отже, наведеною вище статтею Закону №5076-VI чітко встановлено строк надання відповіді на адвокатський запит органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, керівниками підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено такий запит. Зазначений строк становить п`ять робочих днів з дня отримання адвокатського запиту, який може бути продовжено до двадцяти робочих днів з підстав, визначених частиною другою статті 24 Закону №5076-VI. При цьому ненадання такими органами (їх посадовими особами) повної інформації, надання якої вимагалось адвокатським запитом, передбачає притягнення таких органів (осіб) до відповідальності у порядку, встановленому законом.

Між тим, як свідчать зміст відповіді на адвокатський запит представника позивача від 14 липня 2025 року, яка оформлена листом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 21 липня 2025 року №7089, в такій, як і в листі від 17 липня 2025 року №6934, також зазначено про необхідність прибуття позивача до ТЦК та СП для проходження військово-лікарської комісії та зняття з розшуку.

Отже, відповідачем по суті не було прийнято рішення ані про задоволення, ані про відмову у задоволенні заяви позивача від 11 липня 2025 року (із зазначенням обґрунтованих та визначених законом підстав), а листи від 17 липня 2025 року №6934 та від 21 липня 2025 року №7089 не можуть вважатись належним результатом розгляду поданої позивачем заяви з наданням обґрунтованої відповіді по суті заданих питань.

Також відповідачем у вказаних вище листах від 17 липня 2025 року №6934 та від 21 липня 2025 року №7089 не було надано належної оцінки доводам заяви від 11 липня 2025 року в частині неузгодженості відомостей застосунку «Резерв+» щодо порушення позивачем правил військового обліку, які полягають у тому, що фактично позивач вчасно оновив свої військово-облікові дані, що мало місце 14 липня 2024 року. Натомість у графі «Причини розшуку» зазначено протилежну інформацію, згідно з якою підставою внесення позивача у розшук слугувало не уточнив вчасно облікових даних.

Фактично, відповідачем при розгляді заяви позивача від 11 липня 2025 року не було повідомлено ОСОБА_1 про підстави внесення його у розшук у зв`язку з порушенням правил військового обліку та не надано жодних доказів на підтвердження факту несвоєчасного оновлення ОСОБА_1 своїх військово-облікових даних.

Не надано таких доказів відповідачем і в ході судового розгляду цієї справи.

Станом на день звернення позивача до суду з цим позовом, як і станом на день розгляду судом цієї справи по суті, відомості, виправити які просив у своїй заяві позивач, відповідачем не було внесено (виправлено) в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Зазначене, на переконання суду, свідчить про формальний підхід відповідача до розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 липня 2025 року про виправлення відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з поданням звернення до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про виключення відомостей з ІІПС «АРМОР» щодо розшуку ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про неналежний розгляд заяви ОСОБА_1 від 11 липня 2025 року.

Водночас суд не оцінює надані позивачем до заяви від 11 липня 2025 року документи, на підставі яких, на думку позивача, відповідач зобов`язаний виправити недостовірні, як стверджується у позові, відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку, оскільки названі вище документи фактично не були предметом розгляду органом, уповноваженим ухвалювати рішення про внесення змін (виправлення відомостей) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яким у даному випадку є ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача виправити недостовірні відомості Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (система «Оберіг»), усунути відомості про «Порушення правил військового обліку», які відображені в електронному кабінеті військовозобов`язаного (застосунок «Резерв+») ОСОБА_1 та подати до Головного управління Національної поліції у Чернівецькій області звернення про виключення відомостей щодо його розшуку з усіх інформаційних систем, суд зазначає таке.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах №1640/2594/18 та №826/9749/17 відповідно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі №640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд зауважує, що у цій справі відповідач не здійснив розгляд заяви від 21 серпня 2025 року про внесення змін (виправлення відомостей) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та не прийняв жодного рішення за результатами розгляду цієї заяви, фактично проігнорувавши її (тобто, не прийняв рішення ані про задоволення вимог заяви, ані про відмову у їх задоволенні).

За таких обставин суд вважає передчасними вимоги позивача, які стосуються зобов`язання відповідача саме виправити недостовірні відомості Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (система Оберіг), усунути відомості про «Порушення правил військового обліку», які відображені в електронному кабінеті військовозобов`язаного (застосунок «Резерв+») ОСОБА_1 , та подати до Головного управління Національної поліції у Чернівецькій області звернення про виключення відомостей щодо його розшуку з усіх інформаційних систем, а тому відмовляє у їх задоволенні.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, з огляду на обставини цієї справи, зважаючи на неналежний розгляд відповідачем заяви ОСОБА_1 від 11 липня 2025 року про внесення змін (виправлення відомостей) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, належним способом захисту порушеного права позивача в межах спірних правовідносин та заявлених позовних вимог буде зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 липня 2025 року та додані до неї документи про внесення змін (виправлення відомостей) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Аналогічної позиції у подібних відносинах притримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 01 жовтня 2025 року у справі №600/1696/25-а.

Отже, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог.

Натомість відповідач як суб`єкт владних повноважень не скористався правом подання відзиву на позовну заяву та, відповідно, не довів правомірність оскаржуваної бездіяльності.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За приписами частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 484,48 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Водночас суд наразі не вирішує питання про розподіл судових витрат у виді витрат на правничу допомогу з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем таких витрат (договору про надання правової допомоги, акту прийняття-передачі наданих послуг, платіжних документів про оплату юридичних послуг тощо).

До того ж, як зазначено самим представником позивача у позові, оплата суми за надання правової допомоги підлягає сплаті у повному обсязі протягом трьох днів з дати складання судом повного тексту рішення, а тому документи на підтвердження понесених позивачем судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу можуть бути подані протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення.

Стосовно вимоги позивача встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у даній справі шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом, а не обов`язком суду. Встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести вагомі аргументи в обґрунтування необхідності вжиття судом таких процесуальних заходів і надати докази на підтвердження наміру відповідача ухилитись від виконання рішення суду. Лише наявність обґрунтованих та достатніх сумнівів у належному виконанні суб`єктом владних повноважень свого конституційного обов`язку - виконання судового рішення, надає право суду встановлювати судовий контроль.

За таких обставин, а також враховуючи відсутність обґрунтованих сумнівів щодо невиконання відповідачем даного судового рішення в разі набрання ним законної сили, суд не встановлює обов`язку для відповідача на подання звіту, а тому відмовляє у задоволенні вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 липня 2025 року та доданих до неї документів про внесення змін (виправлення відомостей) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 липня 2025 року та додані до неї документи про внесення змін (виправлення відомостей) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та подання звернення до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про виключення відомостей з ІІПС «АРМОР» щодо розшуку ОСОБА_1 .

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 484 грн 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 19 листопада 2025 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 (адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області (вул. Головна, 24, м. Чернівці, ).

Суддя О.П. Лелюк