Справа № 160/511/25
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2025 рокуСправа №160/511/25
08 січня 2025 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Східного офісу Держаудитслужби "Про усунення порушень законодавства", оформлену листом від 01.07.2024 року за вих. № 040406-15/3904-2024.
Обґрунтовуючи позов, позивач стверджує, що вимога Східного офісу Держаудитслужби «Про усунення порушень законодавства» (лист від 01.07.2024 №040406-15/3904-2024) є необґрунтованою і протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2025 р. вказана позовна заява була залишена без руху та встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності цих причин.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 р. продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби про визнання дій протиправними та скасування рішення на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
17 лютого 2025 року від позивача надійшла заява в якій просить продовжити процесуальний строк встановлений ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року, зазначивши, що 12 лютого 2025 року АТ «УКРПОШТА» повідомила, що адвокатський запит вих.№ 14 від 06 лютого 2025 року зареєстрований під номером № 509 від 12 лютого 2025 року. На теперішній час відповідь на адвокатський запит вих.№ 14 від 06 лютого 2025 року не отримана. Останній день надання відповіді - 18 лютого 2025 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 р. продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби про визнання дій протиправними та скасування рішення на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Позивачем 03.03.2025 р. було надано заяву про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 р. заяву Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради про поновлення строку звернення до суду задоволено та поновлено Комунальному підприємству «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської раді строк звернення до суду в адміністративній справі №160/511/25, прийнято до розгляду та відкрито провадження в цій адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Крім того, цією ухвалою зобов`язано Східний офіс Держаудитслужби надати всі документи, які стали підставою для винесення вимоги Східного офісу Держаудитслужби "Про усунення порушень законодавства", оформленої листом від 01.07.2024 року за вих. № 040406-15/3904-2024.
01 квітня 2025 року від представника Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради надійшла заява, в якій просить здійснювати розгляд вказаної позовної заяви в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 р. у задоволенні заяви представника Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради про розгляд справи за правилами загального провадження у справі №160/511/25 відмовлено.
14 квітня 2025 року від Східного офісу Держаудитслужби надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що проектно-кошторисна документація не передбачала робіт з навантаження розвантаження устаткування за збірником 014, а предмет договору №594 від 25.10.2023 будівельні роботи з реконструкції, а не постачання обладнання чи матеріалів. За твердженням Офісу, зміни до ПКД здійснювались поза порядком, визначеним Порядком №560 (без належного завдання на проектування, перезатвердження та експертизи). В акті КБ-2в безпідставно включено операції з розвантаження краном і обсяги матеріалів/обладнання без їх укладання чи монтажу, що суперечить Настанові з визначення вартості будівництва, технічним частинам відповідних збірників та умовам договору. Фактично роботи з реконструкції не виконувались у журналах робіт це не відображено. Під час перевірки замовник не забезпечив проведення контрольних обмірів, попри письмову вимогу створити комісію та провести огляди обміри. Зустрічна звірка у ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» засвідчила завищення вартості робіт (у т.ч. необґрунтовані земляні роботи, непідтверджені списання матеріалів, перевезення працівників тощо), загалом встановлено завищення на 14 524 439,79 грн, чим завдано шкоди держбюджету.
Ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками та відзив з додатками направлена на адресу ТОВ "Б.К.БУДСЕРВІС", яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

08 травня 2025 року на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду повернувся конверт з поштовим відправленням з відміткою пошти про його невручення: «за закінченням терміну зберігання».

Крім того, ухвала про залучення третьої особи направлена на електронну адресу ТОВ "Б.К.БУДСЕРВІС".

Відповідно до телефонограми від 17.04.2025р. секретарем судового засідання повідомлено ТОВ "Б.К.БУДСЕРВІС" про залучення її до справи у якості третьої особи.

28 квітня 2025 року від позивача надійшла заява, в якій просить здійснювати розгляд вказаної позовної заяви в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 р. у задоволенні заяви представника Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради про розгляд справи за правилами загального провадження у справі №160/511/25 відмовлено.

04.06.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради надійшла заява про відвід судді Савченка А.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 р. визнано заяву представника Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради про відвід судді Савченка А.В. по справі №160/511/25 необґрунтованою. Передано матеріали адміністративної справи №160/511/25 для визначення складу суду в порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, для вирішення питання про відвід судді.

05 червня 2025 року від позивача надійшло клопотання про проведення судово-економічної експертизи, в якому просить призначити по справі №160/511/24 за позовом Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради до Східного офісу Державної аудиторської служби про визнання протиправною та скасування вимоги судово-економічну експертизу, на вирішення експерта поставити запитання: - чи підтверджуються документально та нормативно висновки акту перевірки від 07.06.2024р. №040406-25/22 складені Східним офісом держаудитслужби.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2025 р. у задоволенні заяви представника позивача про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Савченка А.В. відмовлено.

11 червня 2025 року від Східного офісу Держаудитслужби надійшли заперечення на клопотання позивача про проведення експертизи.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 р. у задоволенні клопотання Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради про призначення судово-економічної експертизи в адміністративній справі №160/511/25 відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.

Суд встановив, що 25.10.2023 року між КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ (Замовник) та ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» (Виконавець) укладено договір №564 про виконання робіт з реконструкції, а саме: «Реконструкції насосної станції ІІ підйому на майданчику водопровідних очисних споруд КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» з метою забезпечення функціонування в особливих умовах технологічного процесу з водопостачання об`єкту, призначеного для забезпечення життєдіяльності населення м. Нікополя та Нікопольського району Дніпропетровської області» Коригування (надалі - Договір), за умовами якого Виконавець зобов`язався у 2023 році надати послуги за ДК 021:2015:45450000-6 - Інші завершальні будівельні роботи («Реконструкції насосної станції ІІ підйому на майданчику водопровідних очисних споруд КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» з метою забезпечення функціонування в особливих умовах технологічного процесу з водопостачання об`єкту, призначеного для забезпечення життєдіяльності населення м. Нікополя та Нікопольського району Дніпропетровської області» Коригування), а Замовник - прийняти та оплатити такі послуги.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що його ціна становить 28 755 604,80 грн., у т.ч. ПДВ 4 792 600,80 грн. та Замовник взяв на себе зобов`язання в межах бюджетних призначень.

Згідно п.п.6.1.1. п.6.1. Договору Замовник зобов`язаний підписати акт виконаних робіт (Ф-КБ2в) протягом п`яти робочих днів з моменту повідомлення Виконавцем про предмету Договору до прийому.

Відповідно до п.п. 6.2.6., 6.2.7. п. 6.2. Договору Замовник має право залучати до технічного нагляду за наданням послуги згідно предмету цього Договору, на власний розсуд, сертифікованого інженера з технічного нагляду, повноваження якого визначаються окремим Договором. При цьому, представник з технічного нагляду має право разом із Замовником перевіряти всю виконавчу документацію за цим Договором, а також перевіряти всю необхідну для надання послуги документацію, яка згідно чинного законодавства та локального кошторису повинна бути наявна у Виконавця та відмовитись від підписання актів виконаних робіт у разі, якщо сертифікованим інженером з технічного нагляду будуть виявлені недоліки як при наданні послуги за цим Договором, так і у наданих послугах.

Додатковими угодами № 1 від 02.11.2023 року та № 2 від 08.11.2023 року Розділ 4 Договору було доповнено пунктами 4.4. та 4.5.

Додатковими угодами № 3 від 16.11.2023 року та № 4 від 11.12.2023 року додано до кошторисної документації Договору Акт змін до ПКД № 1 та Акт змін до ПКД № 2 відповідно.

З 13.05.2024 року по 07.06.2024 року Головним державним аудитором відділу контролю у галузі промисловості, інфраструктури та ЖКГ Східного офісу Держаудитслужби Палкіною Л.В. було проведено перевірку закупівель КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» за процедурою: ID: UA-2023-10-31-009926-a «Реконструкція насосної станції ІІ підйому на майданчику водопровідних очисних споруд КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» з метою забезпечення функціонування в особливих умовах технологічного процесу з водопостачання об`єкту, призначеного для забезпечення життєдіяльності населення м. Нікополя та Нікопольського району Дніпропетровської області» Коригування, протягом усього періоду проведення процедури закупівлі, починаючи з планування та оприлюднення інформації про закупівлі і до повного виконання зобов`язань за договором, укладеним за результатами її проведення, за наслідками якої складено акт перевірки закупівель комунальним підприємством «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради протягом усього періоду проведення процедури закупівлі починаючи з планування та оприлюднення інформації про закупівлі і до повного виконання зобов`язань за договорами, укладеними за результатами їх проведення від 07.06.2024 року №040406-25/22.

відповідно до п.2 акта перевірки, перевіркою дотримання вимог законодавства у сфері закупівель під час здійснення закупівлі робіт з реконструкції насосної станції II підйому на майданчику водопровідних очисних споруд «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» (інформація оприлюднена в електронній системі закупівель за номером ID: UA-2023-10-31-009926-0) встановлено порушення вимог: - 4.1 ст.884 Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 41 Закону №922, п.3 Особливостей, п.83, абз.3 п.103 Постанови №668; - 5.31 Настанови з визначення вартості будівництва, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 №281, що призвело до завищення вартості робіт за договором на суму 138,967 тис. гривень.

Відповідно до п.3 акта перевірки, перевіркою питання стану розрахунково-платіжної дисципліни та виконання господарських договорів, укладених за результатами проведеної процедури закупівель за номером ID: UA-2023-10-31-009926-a встановлено завищення вартості виконаних підрядних робіт на загальну суму 14 524 439,79 гривень. Внаслідок виявленого порушення державному бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 14 524 439,79 грн.

Відповідно до п.4 акта перевірки, перевіркою встановлено, що в бухгалтерському обліку КІ «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» взаєморозрахунки з ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» за договором 25.10.2023 №564 відображено у листопаді - грудні 2023 року за дебетом рахунку 151 «Капітальне будівництво» з кредиту рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на суму 14 229 293,80 грн, за дебетом рахунку 644 «Податковий кредит» з кредиту рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на суму 2 845 857,80 гривень. Вартість Вартість прийнятих до обліку витрат по об??єкту реконструкції відображена КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» у рядку 1005 «Незавершені капітальні інвестиції» Звіту по фінансовий стан (Баланс) станом на 31.12.2023. Відображення проведених операцій у Звіті про надходження та використання коштів загального фонду (форма №2д) детально описано в розділі 3 даного акта перевірки.

Відповідно до п.5 акта перевірки, правильність відображення дебіторської та кредиторської заборгованості, стан претензійно-позовної роботи по договору, укладеному за результатами проведеної процедури закупівель за номером ID: UA-2023-10-31-009926-а. Перевіркою встановлено, що в бухгалтерському обліку КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» дебіторська або кредиторська заборгованість по розрахункам з ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» за договором від 25.10.2023 №564 станом на дату закінчення перевірки відсутня. Претензійно-позовна робота КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» з ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» за договором від 25.10.2023 №564 не здійснювалась.

Відповідно до п.6 акта перевірки, проведення зустрічних звірок на підприємствах, установах та організаціях з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з?ясування їх реальності та повноти відображення в обліку об?єкта контролю (у разі необхідності). Під час проведення перевірки проведено зустрічну звірку в ТОВ «Б.К. БУДСЕРВІС» за результатами якої складено довідку від 05.06.2024 №040406-21/20-3. За результатами зустрічної звірки встановлено розбіжностей у вартості виконаних підрядних робіт за договором від 25.10.2023 №564 на загальну суму 14 524 439,79 грн з ПДВ, внаслідок включення до актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) матеріальних ресурсів та устаткування та/або обладнання без виконання робіт з їх монтажу, улаштування або встановлення в проєктне положення на об?єкті реконструкції та безпідставного застосування РЕКН із Збірника 014 «Окремі види робіт, пов?язані з ремонтом обладнання» на суму 13 934 452,80 грн, завищення обсягів у вартості виконаних підрядних робіт по акту приймання виконаних будівельних робіт (форми №КБ-2в) від 28.11.2023 №2 за листопад 2023 на суму 349 629,09 грн, завищення коштів на покриття ризиків на суму 13 368,19 грн, завищення витрат на перевезення працівників на суму 11 780,40 грн та документального не підтвердження обсягів списання на виконання робіт з реконструкції будівельних матеріалів, що включені до відомостей ресурсів до актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) на суму 215 212,31 гривень, Результати зустрічної звірки детально описано в довідці зустрічної звірки від 05.06.2024 Nє040406-21/20-з, яка є додатком 16 до акта.

Відповідно до п.7 акта перевірки, в ході перевірки контрольні обміри обсягів виконаних підрядних робіт на об?єкті реконструкції не проводились через перебування об?єкту реконструкції на березі колишнього Каховського водосховища та наявності постійної загрози обстрілів з території окупованої Запорізької АЕС. Крім того, на запит від 13.05.2024 №1 КП «НКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» на час завершення перевірки не видано наказ та не створено комісію для проведення контрольних обмірів.

Не погодившись з висновками акта перевірки КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» було подано заперечення від 19.06.2024 року за вих. № 6-0127/905, які за висновком Східного офісу Держаудитслужби не прийнято (лист від 28.06.2024 року за вих. № 040406-15/3867- 2024).

08.07.2024 року на адресу КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» надійшла вимога Східного офісу Держаудитслужби «Про усунення порушень законодавства», оформлена листом від 01.07.2024 року за вих. № 040406-15/3904-2024.

Вимогою визначено: 1) розглянути результати проведеної перевірки та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ», винних у допущених порушеннях; 2) відповідно до норм статей 193, 199, 217, 218, 222 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV та статей 22, 611, 629 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV забезпечити відшкодування шкоди (збитків) заподіяних державному бюджету на загальну суму 14 524 439,79 грн. шляхом: - складання актів звіряння взаємних розрахунків між КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» та ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» на суму 14 524 439,79 гривень; - відображення в бухгалтерському обліку КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» по бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» сум дебіторської заборгованості в розмірі 14 524 439,79 гривень; - поверненням грошових коштів ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» в розмірі 14 524 439,79 грн. на реєстраційний рахунок КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» з подальшим перерахуванням їх в дохід державного бюджету (код доходів 21080500) або безоплатним виконанням ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» підрядних робіт по об`єкту реконструкції згідно з проектно-кошторисною документацією за договором від 25.10.2023 №564 на загальну суму 14 524 439,79 гривень. Також, Вимогою для КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» встановлено строк для надання вичерпної інформації про вжиті заходи з усунення виявлених порушень і недоліків разом із завіреними копіями підтвердних первинних, розпорядчих та інших документів до Східного офісу Держаудитслужби до 25.07.2024 року.

Вважаючи протиправну вимогу Східного офісу Держаудитслужби «Про усунення порушень законодавства», оформлену листом від 01.07.2024 року за вих. № 040406-15/3904-2024, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року №2939-XII (далі - Закон №2939-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно з частиною другою статті 2 Закону №2939-XII державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Відповідно до статті 8 Закону №2939-XII орган державного фінансового контролю, зокрема, здійснює державний фінансовий контроль та контроль за цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Пунктами 7, 10, 13 статті 10 Закону №2939-XII передбачено, що органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43 затверджено Положення про Державну аудиторську службу України (далі - Положення №43).

Пунктом 1 Положення №43 передбачено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення №43 Держаудитслужба вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема, вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно з пунктом 6 Положення №43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 16); у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їхній розмір в установленому законодавством порядку (підпункт 23).

Відповідно до пункту 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (далі - Порядок №550), акт ревізії - це документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Пунктом 2 Порядку № 550 визначено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Пунктами 4, 5 Порядку № 550 передбачено, що планові та позапланові виїзні ревізії проводяться контролюючими органами відповідно до Закону та цього Порядку.

Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів контрольно-ревізійної роботи, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом.

За приписами частини першої статті 4 Закону № 2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

В силу пункту 6 Положення № 43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Вказані положення кореспондуються з пунктами 7 та 10 статті 10 Закону № 2939-XII.

У частині другій статті 15 Закону № 2939-XII закріплено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Згідно з пунктом 50 Порядку № 550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки, зокрема обов`язки для свого адресата, а відтак наділена рисами правового акта індивідуальної дії з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься, і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.

Спірна вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якому вона адресована.

За приписами статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У пункті 1 резолютивної частини Рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України висловив позицію, що «конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №820/3534/16 дійшла висновку, що спір про правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, є публічно-правовим та підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий висновок був сформульований Верховним Судом України у постанові від 23 лютого 2016 року по справі № 818/1857/14, і Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цієї позиції.

Аналогічна правова позиція також підтримана Верховним Судом, зокрема у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 826/3350/17, у якій за наслідками проведеного аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), сформульовано позицію, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.

У постанові від 08 травня 2018 року у справі № 826/3350/17 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, судам належить, виходячи із правової природи письмової вимоги контролюючого органу, враховувати чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акта.

Обґрунтованість, в силу статті 2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

Отже, з метою дотримання завдань і основних засад адміністративного судочинства суди, які розглядали справу і наділені процесуальними повноваженнями встановлювати і оцінювати фактичні обставини справи, об`єктивно мали право перевірити обґрунтованість доводів позивача щодо дотримання органом фінансового контролю законності при прийнятті спірної вимоги, а також обґрунтованість доводів контролюючого органу щодо того, чи породжує спірна вимога права і обов`язки позивача.

Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 822/2087/17 та від 08 травня 2018 року у справі № 826/3350/17 зазначив, що висновок суду про те, що збитки контролюючим органом можуть бути стягнуті лише в ході відповідного судового процесу (а не шляхом пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги), не спростовує того, що «законна вимога» контролюючого органу, як індивідуально-правовий акт, повинна відповідати вимогам закону в частині її змісту і форми. Саме аналіз змісту вимоги контролюючого органу свідчить про те, чи такі вимоги дотримано та чи породжує така вимога права і обов`язки для підконтрольної установи.

З проведеного вище аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), висновується, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.

Та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу, зокрема стягнення збитків у судовому порядку на підставі пункту 10 частини першої статті 10 Закону № 2939-XII, з чим кореспондується пункт 50 Порядку № 550, жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову.

За своєю правовою природою реалізація контролюючим органом компетенції в частині пред`явлення обов`язкових до виконання вимог і в частині здійснення процедури стягнення заподіяних збитків передбачає наявність різних, окремих, незалежних процедур.

Таку ж саму правову позицію Верховний Суд застосував у постановах від 12 травня 2022 року у справі № 620/4169/20, від 22 жовтня 2020 року у справі № 820/3089/17, від 31 травня 2021 року у справі № 826/18686/16, від 31 серпня 2021 року у справі № 160/5323/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 420/6808/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №820/3534/16 та у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28 лютого 2020 року у справі №808/4044/17, від 28 лютого 2020 року у справі №2040/6542/18, від 18 березня 2020 року у справі №826/14169/17, від 18 березня 2020 року у справі № П/811/140/17, від 31 березня 2020 року у справі №817/650/18, від 02 квітня 2020 року у справі №820/3534/16, від 02 липня 2020 року у справі №826/1508/17 Суд дійшов висновку про те, що пункти (частини) вимоги, які не вказують на стягнення збитків, можуть бути перевірені судом у справі за відповідним позовом підконтрольної установи з їх оскарження. Проте, пункти (частини) вимоги, які вказують на стягнення збитків, мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Відтак, досліджуючи по суті пункти оскарженої вимоги, суд досліджує правову природу вимоги, надає оцінку тому чи пункти вимоги вказують на забезпечення відшкодування збитків та надають право підконтрольній установі на оскарження у судовому порядку цієї вимоги, чи пункти вимоги вказують на стягнення збитків, що відповідно, з урахуванням вищезазначеної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах, мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про стягнення збитків.

Необхідність з`ясування цих обставин також зумовлена ключовими аргументами позивача, які стосувалися доводів щодо протиправності оскаржуваної вимоги.

Суд встановив, що відповідно до п.3 акта перевірки, перевіркою питання стану розрахунково-платіжної дисципліни та виконання господарських договорів, укладених за результатами проведеної процедури закупівель за номером ID: UA-2023-10-31-009926-a встановлено завищення вартості виконаних підрядних робіт на загальну суму 14 524 439,79 гривень.

При цьому в акті перевірки зазначено, що внаслідок виявленого порушення державному бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 14 524 439,79 грн.

Суд також встановив, що згідно з пунктом 2 оскаржуваної вимоги визначено забезпечити відшкодування шкоди (збитків) заподіяних державному бюджету на загальну суму 14 524 439,79 грн. шляхом складання актів звіряння взаємних розрахунків на цю суму, відображення в бухгалтерському обліку дебіторської заборгованості на вказану суму; повернення грошових коштів на загальну суму 14 524 439,79 грн.

Відтак, сума 14 524 439,79 гривень, яка є предметом пункту 2 оскаржуваної вимоги є сумою визначених контролюючим органом збитків, у зв`язку з чим контролюючий орган виніс вимогу щодо повернення цієї суми, що чітко сформулював вимогу забезпечити відшкодування шкоди (збитків) заподіяних державному бюджету.

У позовній заяві позивач, зокрема, зазанчає, що приймаючи роботи за Договором як Замовником, так і інженером технічного нагляду було перевірено об`єм виконаної роботи та її вартість і тільки потім підтверджено це вчиненням підпису на актах приймання виконаних будівельних робіт в рамках виконання умов Договору № 564 від 25.10.2023 року, будь-якої вимоги щодо проведення контрольних обмірів обсягів робіт по об`єкту, крім вимоги про створення комісії, від посадової особи Східного офісу Держаудитслужби під час проведення перевірки не надходило, про що свідчить відсутність результатів проведення фактичної перевірки контрольних обмірів в присутності посадових осіб органу державного фінансового контролю, враховуючи також безпідставність посилань на Державні будівельні норми, які втратили чинність, вважаємо, що відображені в Акті перевірки порушення не мають місце. Крім того, позивач вважає, що оскільки викладене в Акті перевірки не призвело до завищення договірної вартості робіт за Договором, то й не може існувати завдання збитків державному бюджету на загальну суму 14 524 439,79 грн.

Таким чином, у спірних правовідносинах має місце визначення контролюючим органом суми збитків та вимога їх відшкодувати, проти чого заперечує позивач, не погоджуючись з наявністю збитків.

Відтак, для суду перевірка правомірності чи неправомірності оскаржуваної вимоги в частині відшкодування збитків передбачає встановлення, перевірку наявності таких збитків, правильність їх обчислення.

Отже, згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №820/3534/16 та у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28 лютого 2020 року у справі №808/4044/17, від 28 лютого 2020 року у справі №2040/6542/18, від 18 березня 2020 року у справі №826/14169/17, від 18 березня 2020 року у справі № П/811/140/17, від 31 березня 2020 року у справі №817/650/18, від 02 квітня 2020 року у справі №820/3534/16, від 02 липня 2020 року у справі №826/1508/17, суд дійшов висновку про те, що пункт 2 оскаржуваної вимоги, який вказує на відшкодування збитків, має перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Водночас, суд враховує, що згідно з практикою Верховного Суду, який у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 822/2087/17 та від 08 травня 2018 року у справі № 826/3350/17 зазначив, що «законна вимога» контролюючого органу, як індивідуально-правовий акт, повинна відповідати вимогам закону в частині її змісту і форми. Саме аналіз змісту вимоги контролюючого органу свідчить про те, чи такі вимоги дотримано та чи породжує така вимога права і обов`язки для підконтрольної установи.

Рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.

Та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу, зокрема стягнення збитків у судовому порядку на підставі пункту 10 частини першої статті 10 Закону №2939-XII, з чим кореспондується пункт 50 Порядку №550, жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову.

За своєю правовою природою реалізація контролюючим органом компетенції в частині пред`явлення обов`язкових до виконання вимог і в частині здійснення процедури стягнення заподіяних збитків передбачає наявність різних, окремих, незалежних процедур.

Таку ж саму правову позицію Верховний Суд застосував, зокрема у постановах від 12 травня 2022 року у справі № 620/4169/20, від 22 жовтня 2020 року у справі № 820/3089/17, від 31 травня 2021 року у справі № 826/18686/16, від 31 серпня 2021 року у справі № 160/5323/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 420/6808/19 та багатьох інших.

У справі ж, що розглядається, зміст спірної вимоги, яка, як встановлено вище, є індивідуально-правовим актом, а тому породжує права і обов`язки для підконтрольної установи, якій вона адресована, полягає в тому, щоб забезпечити відшкодування збитків, встановлених контролюючим органом. Додатково про обов`язковий характер цієї вимоги свідчить застереження в ній про те, що її невиконання є підставою для звернення до суду в інтересах держави.

Таким чином, ця вимога сформульована на виконання владних управлінських функцій відповідача. Отже, наведене в сукупності не виключає права підконтрольної установи на перевірку оскаржуваної вимоги в судовому порядку.

Враховуючи зазначені підходи, висловлені у зазначеній практиці Верховного Суду, суд дійшов висновку, що у справі, яка розглядається, суд не перевіряє та не встановлює наявність збитків, правильність їх обчислення, оскільки ці обставини перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Але при цьому, суд перевіряє правомірність оскаржуваної вимоги на відповідність вимогам закону в частині її змісту і форми.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду (зокрема, але не виключно, постанови ВС від 08.05.2018 у справі №826/3350/17, від 26.03.2020 у справі №2040/6730/18, від 06.07.2023 у справі №1740/2398/18, від 22.12.2023 у справі №826/18064/17, від 02.07.2024 у справі №600/2824/23-а, від 25.07.2024 у справі № 160/12986/21), під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, судам належить, виходячи із правової природи письмової вимоги контролюючого органу, враховувати, чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги, як індивідуально-правового акту.

У вказаних постановах Верховний Суд також досліджував питання: якою є правова природа «законної вимоги» контролюючого органу, її правове навантаження.

Так, «законна вимога» контролюючого органу про усунення виявлених порушень законодавства повинна бути здійснена у письмовій формі, сформована внаслідок реалізації контролюючим органом своєї компетенції (завдань і функцій відповідно до законодавства), містити чіткі, конкретні і зрозумілі приписи на адресу підконтрольного суб`єкту (об`єкту контролю, його посадових осіб), які є обов`язковими до виконання останнім.

При цьому, «законність» письмової вимоги контролюючого органу безумовно передбачає її обґрунтованість, що в силу статті 2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

Перевіряючи оскаржувану вимогу на предмет відповідності закону її форми та змісту, суд встановив, що оскаржувана вимога Східного офісу Держаудитслужби "Про усунення порушень законодавства", оформлена листом від 01.07.2024 року за вих. № 040406-15/3904-2024, тобто здійснена у письмовій формі та містить обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства відповідно до повноважень, встановлених пунктом 7 статті 10 Закону №2939-XII, яким передбачено, що органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Також, зазначена вимога сформована внаслідок реалізації контролюючим органом своєї компетенції (завдань і функцій відповідно до законодавства), а саме відповідно до підпункту першого пункту 4 Порядку проведення перевірок закупівель Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами і внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою КМ України від 01.08.2013 р. № 631, відповідно до якого перевірки закупівель проводяться за письмовим рішенням керівника органу державного фінансового контролю або його заступника за наявності однієї з таких підстав: виникнення потреби у документальній та фактичній перевірці питань, які не можуть бути перевірені під час моніторингу процедури закупівлі.

Крім того, оскаржувана вимога Східного офісу Держаудитслужби "Про усунення порушень законодавства", оформлена листом від 01.07.2024 року за вих. № 040406-15/3904-2024, винесена на підставі висновків акта перевірки перевірки закупівель комунальним підприємством «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради протягом усього періоду проведення процедури закупівлі починаючи з планування та оприлюднення інформації про закупівлі і до повного виконання зобов`язань за договорами, укладеними за результатами їх проведення від 07.06.2024 року №040406-25/22.

Щодо обґрунтованості оскаржуваної вимоги суд зазначає, що в ній міститься обґрунтування, зокрема, зазначено порушення, які виявлено з посиланням на встановлені перевіркою обставини та нормативно-правові акти, а також вимогою визначено пор необхідність усунення порушення та спосіб його усунення, а саме:1) розглянути результати проведеної перевірки та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ», винних у допущених порушеннях; 2) відповідно до норм статей 193, 199, 217, 218, 222 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV та статей 22, 611, 629 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV забезпечити відшкодування шкоди (збитків) заподіяних державному бюджету на загальну суму 14 524 439,79 грн. шляхом: - складання актів звіряння взаємних розрахунків між КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» та ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» на суму 14 524 439,79 гривень; - відображення в бухгалтерському обліку КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» по бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» сум дебіторської заборгованості в розмірі 14 524 439,79 гривень; - поверненням грошових коштів ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» в розмірі 14 524 439,79 грн. на реєстраційний рахунок КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» з подальшим перерахуванням їх в дохід державного бюджету (код доходів 21080500) або безоплатним виконанням ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» підрядних робіт по об`єкту реконструкції згідно з проектно-кошторисною документацією за договором від 25.10.2023 №564 на загальну суму 14 524 439,79 гривень. Також, Вимогою для КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» встановлено строк для надання вичерпної інформації про вжиті заходи з усунення виявлених порушень і недоліків разом із завіреними копіями підтвердних первинних, розпорядчих та інших документів до Східного офісу Держаудитслужби до 25.07.2024 року.

Отже, оскаржувана вимога за формою і змістом відповідає закону.

З приводу доводів позивача, що в оскаржуваній вимозі Східний офіс Держаудитслужби, посилаючись на різні статті Цивільного та Господарського кодексів України, які містять різні за своєю правовою природою способи захисту прав, створив для КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» правову невизначеність, оскаржувана вимога не відповідає критеріям визначеним ч.2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, що є достатньою підставою для її скасування, та вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.07.2024 року у справі № 600/2824/23-а, суд зазначає таке.

У вказаній справі суд встановив, що згідно з оскаржуваною вимогою визначено забезпечити відшкодування завищеної вартості підрядних робіт ТОВ «ПМК 113» - 113477 грн, ТОВ «Фелікс Ком» - 29529,77 грн та ТОВ «ДОР-БУД 1НВЕСТ СВ» - 1407279 грн, загальна сума відшкодування - 1550285,77 грн та зайво відрахованих на утримання служби замовника 27905,14 грн згідно ст. 22, 610-625 Цивільного кодексу України, ст. 216-229 Господарського кодексу України;

З цього приводу Верховний Суд вказав, що аналізуючи статті 22, 610-625 Цивільного кодексу України, статті 216-229 Господарського кодексу України слід дійти висновку, що такі за своєю суттю є правовими підставами для реалізації різних способів судового захисту, вирішення спорів та подачі різних за своєю суттю позовів. А тому, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що в оскаржуваній вимозі відповідач, посилаючись на різні статті Цивільного та Господарського кодексів України, які містять різні за своєю правовою природою способи захисту прав, створив для позивача правову невизначеність.

Натомість, у справі, яка розглядається, вимогою визначено забезпечити відшкодування шкоди (збитків) заподіяних відповідно до норм статей 193, 199, 217, 218, 222 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV та статей 22, 611, 629 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV.

Суд бере до уваги, що у справі, яка розглядається та у справі, на яку посилається позивач, мають місце різні обставини, а саме переліки норм Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, на які є посилання у цих двох вимогах, не є тотожними, ці переліки норм співпадають лише частково.

У наведеній практиці Верховного Суду міститься загальний висновок, що аналізуючи статті 22, 610-625 Цивільного кодексу України, статті 216-229 Господарського кодексу України слід дійти висновку, що такі за своєю суттю є правовими підставами для реалізації різних способів судового захисту, вирішення спорів та подачі різних за своєю суттю позовів.

При цьому не вказано, які саме з вказаного переліку норм вступають у конфлікт та створюють правову невизначеність, тому суд у справі яка розглядається не може безумовно зробити аналогічний висновок та аналізує саме оскаржувану вимогу та наведений у ній перелік правових норм.

Суд встановив, що у справі, яка розглядається, оскаржуваною вимогою визначено забезпечити відшкодування шкоди (збитків) заподіяних відповідно до норм статей 193 (Загальні умови виконання господарських зобов`язань), 199 (Забезпечення виконання господарських зобов`язань), 217 (Господарські санкції як правовий засіб відповідальності у сфері господарювання), 218 (Підстави господарсько-правової відповідальності), 222 (Досудовий порядок реалізації господарсько-правової відповідальності) Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV та статей 22 (Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди), 611 (Правові наслідки порушення зобов`язання), 629 (Обов`язковість договору) Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV.

Проаналізувавши вказані норми, суд зазначає, що положення норм статей 193 (Загальні умови виконання господарських зобов`язань), 199 (Забезпечення виконання господарських зобов`язань), 218 (Підстави господарсько-правової відповідальності), 222 (Досудовий порядок реалізації господарсько-правової відповідальності) Господарського кодексу України не містять норм про способи судового захисту. До того ж, згідно зі статтею 199 ГК України (ч. 2) до відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України. Тобто конфлікту з нормами Цивільного кодексу України у частині способів судового захисту зазначені норми не містять.

Що стосується статті 217 (Господарські санкції як правовий засіб відповідальності у сфері господарювання) ГК України, то за її змістом (ч. 2) у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

При цьому, оскаржувана вимога не містить імперативних положень про необхідність застосування конкретного з видів санкцій.

При цьому, зміст вимоги свідчить про необхідність відшкодування збитків, тобто виду санкції, який міститься у переліку видів санкції згідно вказаної норми ГК України.

Вказана норма статті 217 (Господарські санкції як правовий засіб відповідальності у сфері господарювання) ГК України не вступає у конфлікт з переліком норм ЦК України, наведеним у вимозі, оскільки стаття 22 ЦК України також стосується, зокрема, відшкодування збитків (та інші способів відшкодування майнової шкоди).

Що стосується статті 611 ЦК України (Правові наслідки порушення зобов`язання), то за її змістом у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Тобто вказаною нормою також передбачено відшкодування збитків, а оскаржувана вимога не містить імперативних положень про застосування інших наслідків, окрім збитків.

Норма статті 629 (Обов`язковість договору) Цивільного кодексу України також не суперечить нормам ГК України, що містяться у вимозі, оскільки не містить способів захисту.

Отже, суд дійшов висновку, що зміст оскаржуваної вимоги в частині посилання на норми статей ГК та ЦК України не створює правової невизначеності для позивача.

Відтак, висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 02.07.2024 року у справі № 600/2824/23-а до цієї справи не застосовуються, оскільки обставини у цих справах різні, та у справі, яка розглядається, суд не встановив таких суперечностей, які б призводили до правової невизначеності, або неможливістю встановити, який спосіб захисту необхідно застосувати на виконання оскаржуваної вимоги.

Також суд враховує постанову Верховного Суду від 20.05.2025 року (справа № 140/10477/23), де встановлено, що за наслідками проведеної ревізії Управління винесло вимогу від 13.04.2023 №130307-14/987-2023 «Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства», якою вимагало відповідно до норм статей 216-219 ГК України, статей 22, 610-625 ЦК України забезпечити проведення претензійно-позовної роботи.

У вказаній справі суд дійшов висновку у справі залишити в силі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року, яким в задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Оскільки Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що під час вирішення спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17), суд дійшов висновку про наявність підстав врахувати саме постанову Верховного Суду від 20.05.2025 року (справа № 140/10477/23).

Також, суд зазначає, що пункти (частини) вимоги, які не вказують на стягнення збитків, можуть бути перевірені судом у справі за відповідним позовом підконтрольної установи з їх оскарження.

Так, пунктом 1 оскаржуваної вимоги визначено розглянути результати проведеної перевірки та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ», винних у допущених порушеннях.

Вимога контролюючого органу розглянути результати проведеної перевірки є правомірною та випливає з обов`язковості вимоги, передбаченої пунктом 7 статті 10 Закону №2939-XII, відтак вимога розглянути результати проведеної перевірки спрямована на забезпечення ознайомлення підконтрольної установи зі змістом вимоги.

Щодо питання щодо обов`язку розглянути питання притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ», винних у допущених порушеннях, суд зазначає таке.

За змістом ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надано право:

15) порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.

Отже, Держаудитслужба наділена правом ініціювання питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях. Підтвердженням наведеного є буквальний зміст п.15 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Відповідно, виявлення винних осіб у порушеннях, зазначених у вимозі, та притягнення їх до встановленої законом відповідальності є правом керівника підконтрольної установи, а не його обов`язком.

Процедура притягнення особи до дисциплінарної відповідальності регламентується нормами трудового та/або відповідного профільного законодавства, і наділяє роботодавця, або відповідну уповноважену особу дискреційними правами в даному питанні, визначаючи ряд обставин, які при цьому обов`язково враховуються. Визначення достатності чи недостатності підстав для порушення відповідного дисциплінарного провадження є прерогативою роботодавця, чи уповноваженої особи, де він керується певною свободою розсуду.

За таких умов посадові особи Держаудитслужби не можуть вимагати від керівника підконтрольної установи того, щоб він притягнув до відповідальності посадових осіб, винних у допущенні недоліків і порушень у фінансово-господарській діяльності, а тим більше вказувати на необхідності перевірки відповідності таких осіб займаним посадам, тобто, визначати конкретний вид і міру дисциплінарного стягнення, як це реалізовано у вимозі № 131716-14/1738 від 11.08.2022р.

На підконтрольній установі лежить обов`язок проінформувати Держаудитслужбу про вжиті заходи на усунення порушень, виявлених у ході перевірки, у строки, визначені у відповідній вимозі.

Відповідно, оскаржувана вимога, яка містить положення про необхідність розглянути питання про притягнення до відповідальності, а не імперативну вказівку про притягнення до відповідальності, є правомірною та сформульованою відповідно до повноважень.

Отже, оскаржувана у цій справі вимога за змістом і формою відповідає вимогам законодавства, при цьому наявність, чи відсутність збитків, їх розмір, у цій справі суд не встановлює, оскільки ці обставини належить встановлювати при розгляді справи щодо стягнення збитків, а не у цій справі.

Беручи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з викладених вище підстав.

Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд

вирішив:

У позові Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради (вул.Перспективна, буд.180, м.Нікополь, Дніпропетровська область, 53219, ) до Східного офісу Держаудитслужби (вул.В.Антоновича, буд.22, корп.2, м.Дніпро, 49101, ), Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.К.БУДСЕРВІС" (вул.Електрометалургів, буд.21, м.Нікополь, Дніпропетровська область, 53200, ) про визнання дій протиправними та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко