Справа № 160/28717/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/28717/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Сафронової С.В., Чабаненко С.В., секретар судового засіданні Жмуренко В.В., за участі представника позивача Зарвій І.Л., представника відповідача Шаповал В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровський області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2025 року в адміністративній справі №160/28717/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровський області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за формою «Ф» №1-0466- UA0033698 від 12.06.2024 року, яким ОСОБА_1 (Р.Н.О.К.П.П. ) визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік на суму 4 777,50 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за формою «Ф» №1-0466-UA0033698 від 12.06.2024 року, яким ОСОБА_1 (Р.Н.О.К.П.П. ) визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на суму 1 231,13 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за формою «Ф» №0-0466 від 27.02.2023 року, яким ОСОБА_1 (Р.Н.О.К.П.П. ) визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік на суму 4 777,50 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за формою «Ф» №1-0466-UА0033698 від 12.06.2024 року, яким ОСОБА_1 (Р.Н.О.К.П.П. ) визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на суму 613,72 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.06.2024 року №1-0466-UA0033698 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік у розмірі 2205,00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.06.2024 року №1-0466-UA0033698 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік у розмірі 2388,75 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.06.2024 року №1-0466-UA0033698 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік у розмірі 927,45 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 27.02.2023 року №0-0466 щодо визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік на суму 4777,50 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.06.2024 року №1-0466-UA0033698 щодо визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік на суму 613,72 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

03.02.2025 року представник позивача подав заяву до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, в якій просив ухвалити додаткове судове рішення у справі №160/28717/24 щодо стягнення витрат на правничу допомогу розмірі 20 000,00 грн.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року в адміністративній справі №160/28717/24 заяву задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт вказує, що розмір зазначених витрат на правничу допомогу у даній справі не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, не є доведеним належними, допустимими та достатніми доказами.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а також стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. у суді апеляційної інстанції.

Відповідач подав додаткові пояснення у справі, в яких просив апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник позивача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на скаргу та додаткові пояснення у справі, встановила наступне.

Згідно із частиною першою, третьою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частиною першою статті 247 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено можливість вирішення судом питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Аналогічна норма міститься у статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до пункту 3 частини першої якої суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За клопотанням іншої сторони суд може зменшити витрати на професійну правничу допомогу згідно ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, в той час як критерії, визначені ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом застосовуються незалежно від наявності такого клопотання чи будь-яких заперечень іншої сторони у справі.

Змістовно аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21, що є релевантним до обставин цієї справи виходячи з тотожності відповідних положень законодавства.

Також суд зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від того чи їх фактично сплачено, чи вони тільки підлягають сплаті, що підтверджується послідовною практикою Касаційного адміністративного суду (наприклад, постанова від 16.02.2023 року по справі №520/562/19).

В обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу позивач до заяви надав наступні документи:

- копію договору про надання правничої допомоги від 01.10.2024 року №BL01-10/24 (далі Договір);

- копію Акту виконаних робіт від 31.01.2025 року №1 (далі Акт).

Договором погоджено надання позивачу правничої допомоги. Згідно п. 4.1. Договору оплата здійснюється згідно домовленості. За п. 4.2-4.3. Договору на підтвердження факту надання послуг складається акт наданих послуг, а оплата здійснюється на підставі рахунку протягом 3 банківських днів з дати його отримання.

Згідно Акту в рамках справи №160/28717/24 виконано наступні роботи:

1) ознайомлення з матеріалами справи: 30 хв, 1000,00 грн.;

2) перегляд судової практики: 1 год, 2000,00 грн.;

3) пошук рішень органу місцевого самоврядування: 1 год, 2000,00 грн.;

4) формування правової позиції: 2 год 30 хв, 5000,00 грн.;

5) складення позовної заяви: 3 год, 6000,00 грн.;

6) складання відповіді на відзив: 2 год, 4000,00 грн..

Також Актом фактично змінено порядок розрахунків: заміть 3 банківських днів з дати отримання рахунку на 30 днів з моменту підписання Акту.

Оскільки Акт підписаний сторонами, надані витрати є такими, що підлягають сплаті, в зв`язку з чим наявні правові підстави для їх розподілу.

Отже, суд першої інстанції правильно визнав належними докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а такі витрати пов`язаними з розглядом справи. Водночас, суд не визнає такі витрати обґрунтованими та пропорційними до предмета спору.

Розмір заявлених витрат є частково обґрунтованим та частково пропорційним до предмета спору, при цьому доводів значення справи для сторони або публічного інтересу позивачем не наведено, в т.ч. відсутні обґрунтування можливості, наприклад, припинення господарської діяльності позивача в залежності від результатів судового розгляду та інше.

Відповідно до матеріалів справи адвокатом подано позов та відповідь на відзив, заява про ухвалення додаткового рішення, ознайомлення з матеріалами справи. Суд, з`ясовуючи обґрунтованість заявлених витрат, зазначає, що спірні правовідносини є поширеними, за змістом такі відносини не були суттєво складними, в наявності стале нормативно-правове регулювання таких правовідносин, а також судова практика, про що свідчить в т.ч. виклад позовної заяви.

Окрім цього, позов задоволено частково на 69,02% від ціни позову.

Разом з цим, визначені Актом послуги фактично дублюють одна одну та виокремленні штучно, оскільки послуги 1-5 фактично є однією послугою зі складання правової заяви. Проте, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що відповідь на відзив значною мірою повторювала доводи позовної заяви.

Так, позивачем одночасно подано однотипні позовні заяви (наприклад, справи №160/28717/24, №160/29570/24, №160/28726/24).

Також, суд першої інстанції вірно зазначив про наявність підстав для зменшення заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу з 20000,00 грн. до 4000,00 грн. за критеріями обґрунтованості та пропорційності.

Апеляційний суд звертає увагу, що вимога позивача визначена у відзиві на апеляційну скаргу про стягнення витрат з відповідача на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. у суді апеляційної інстанції, відповідною заявою не оформлювалась та не подавалась.

З огляду на зазначене, заявлена вимога до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровський області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року в адміністративній справі №160/28717/24 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року в адміністративній справі №160/28717/24 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини складені 12 листопада 2025 року, повний текст постанови складено 17 листопада 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Сафронова

суддя С.В. Чабаненко