Справа № 520/19027/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 р. Справа № 520/19027/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, по справі № 520/19027/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.12.2015 року по 11.06.2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 29.10.2021 року виплаченої 11.06.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року по справі № 160/10857/22;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01.12.2015 року по 11.06.2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 29.10.2021 року виплаченої 11.06.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року по справі № 160/10857/22.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків іх виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-Ш, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 Дяченко О.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення першої інстанції від 19.12.2024 та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися в день виплати основної суми доходу, що не зроблено відповідачем, чим вже було порушено право позивача. Норми закону України № 2050-Ш і Порядку № 159 свідчать про відсутність обов`язку громадянина додатково звертатися до органу за виплатою компенсації втрати частини доходу. У даній справі відповідачем уже заперечено право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів, тому відмова у задоволенні позовної заяви є нічим іншим як проявом надмірного формалізму.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що військова частина НОМЕР_1 у виплаті позивачки компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення не відмовляла, а отже право позивача не було порушено суб`єктом владних повноважень, тому звернення позивача до суду з цим позовом є передчасним.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 29.10.2015 по 29.10.2021 рік проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військовї частини НОМЕР_1 № 238 позивача з 29.10.2021 року звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. Проте у період проходження військової служби позивачу не в повному обсязі була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року по справі № 160/10857/22 відповідачем 11.06.2024 року позивачу було виплачено індексацію грошового забезпечення за спірний період.

Разом з тим, відповідачем в порушення ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не виплачено на користь позивача компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушеннм строків їх виплати.

Не погоджуючись із вищевказаним, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не долучені докази звернення до відповідача з вимогою щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплти грошового забезпечення, а відповідач відповідно не відмовляв позивачу у виплаті такої компенсації.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати № 2050-III від 19.10.2000 року (далі Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За ст. 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.

Норми аналогічного змісту містяться також у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Згідно ст. 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Тобто, основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та нарахування доходів (в тому числі, за рішенням суду). При цьому виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися в день виплати основної суми доходу.

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 Закону № 2050-III).

Використане у ст.ст. 3, 4 Закону № 2050-ІІІ формулювання доводить, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, та означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Суд з цього приводу зазначає, що згідно норм чинного законодавства, компенсація частини втраченого доходу виплачується не з моменту постановлення судового рішення, на підставі якого такий дохід фактично виплачено, а саме з часу, коли у особи виникло право на отримання такого доходу.

При цьому, виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення, у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.02.2020 року по справі № 826/8319/16, від 18.07.2023 року по справі № 200/10663/21 та від 11.04.2025 по справі № 280/8933/24.

Аналізуючи вищезазначене, оскільки несвоєчасне нарахування та виплату частини грошового забезпечення позивача відбулось у зв`язку з протиправними діями відповідача, тобто з вини органу, що нараховує і виплачує грошове забезпечення, що встановлено судовим рішенням, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини індексації грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Як встановлено судом першої інстанції, нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 29.10.2021 року відбулось лише 11.06.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року по справі № 160/10857/22.

Тобто, несвоєчасне нарахування та виплата індексації грошового забезпечення відбулось у зв`язку з протиправними діями Військової частини НОМЕР_1 , тобто з вини органу, що нараховував і виплачував таке грошове забезпечення позивачу під час проходження ним військової служби.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 02.04.2024 року у справі № 560/8194/20 сформував правову позицію, згідно якої аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу громадянам провести їх компенсацію у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості.

Крім того, Судова палата у вищевказаній постанові зазначила, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі органами Пенсійного фонду України, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.

Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, врахувавши вищенаведену правову позицію Верховного Суду у постанові від 02.04.2024 року у справі № 560/8194/20, суд приходить до висновку, що невиплата відповідачем компенсації втрати частини доходу разом з виплатою позивачу заборгованості (суми індексації грошового забезпечення) слід вважати відмовою у виплаті такої компенсації.

За таких обставин, враховуючи, що індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 29.10.2021 року виплачена позивачу на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року по справі № 160/10857/22 лише 11.06.2024 року, тобто, у даній справі встановлено порушення строків виплати позивачу індексації грошового забезпечення, а також, з огляду на те, що разом з виплатою індексації за минулі періоди відповідачем не виплачено позивачу компенсацію втрати частини доходу, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 11.06.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року по справі № 160/10857/22.

Також, суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 11.06.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року по справі № 160/10857/22.

Згідно частини першої-четвертої ст.242 КАС України рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно із частинами першою, другою ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції поністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправельне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення відповідних вимог позову.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 по справі № 520/19027/24 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.12.2015 року по 11.06.2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 29.10.2021 року, виплаченої 11.06.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року по справі № 160/10857/22;

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01.12.2015 року по 11.06.2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 29.10.2021 року, виплаченої 11.06.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року по справі № 160/10857/22.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій