Справа № 720/1491/25
Суддя: Павлінчук С. С.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №720/1491/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Павлінчука С. С.

з участю секретаря Штефанеса А. А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Новоселиця адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення суб`єкта владних повноважень,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вимогою про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.210-1 ч.3 КУпАП посилаючись на те, що він порушення за обставин зазначених у постанові не вчиняв.

Ухвалою Новоселицького районного суду від 30 червня 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

15 липня 2025 року від тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов до суду відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог та залишити без змін оскаржувану постанову. Відзив обґрунтовано тим, що позивач є військовозобов`язаним та був належним чином оповіщений про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте встановлених законодавством обов`язків він не виконав, що й зумовило притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак остання подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

В судове засідання представник ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву просив справу розглянути без його участі.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позову заяву слід задовольнити.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією витягу із Резерв+ від 01.06.2025 року.

Із зазначеного військово-облікового документу також вбачається, що ОСОБА_1 є непридатним до військової служби, він має звання солдата та ВОС № 956647.

Крім того, із витягу вбачається, що 23.07.2024 року ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію, за наслідками якої останнього визнано непридатним (згідно редакції Наказу №402 від 14.10.2024 року)

21 листопада 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено позивачу повістку №1205132 про необхідність прибуття останнього до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних.

З опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення судом встановлено, що конверт із повісткою адресованою ОСОБА_1 присвоєно № НОМЕР_1 , а з роздруківки з інформацією про відстеження вказаного відправлення вбачається, що 26 листопада 2024 року її було повернуто відправнику у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою.

24 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 було винесено постанову №5167 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ст.210-1 ч.3 КУпАП. Порушення полягало в тому, що ОСОБА_1 як військовозобов`язаний під час дії воєнного стану був належним чином оповіщений про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 та цього не зробив, тобто не виконав свої обов`язки, передбачені законодавством.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період є підставою для притягнення до відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про оборону України", Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", затверджений постановою КМУ від 16.05.2024 №560, "Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до ч. 3 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

Відповідно до ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно з п.22 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. №1487 (далі - Порядок №1487), взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З п.20.3 Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 N 402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України" у редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин вбачається, що при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймаються постанови такого змісту: "придатний", "непридатний", "потребує", "Тимчасово непридатний".

Згідно з ч.6 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; припинили громадянство України; визнані непридатними до військової служби; досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

Відповідно до ст.32 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" військовозобов`язані, які досягли граничного віку перебування в запасі, а також визнані військово-лікарськими комісіями непридатними для військової служби, виключаються з військового обліку і переводяться у відставку.

Водночас, суд звертає увагу, що позивач має третю групу інвалідності, вчасно оновив свої військово-облікові дані та 23.07.2024 року пройшов військово-лікарської комісії, за наслідками якої, останнього визнано непридатним.

Суд також враховує, що у витязі з реєстру «Резерв+», у графі щодо змісту постанови за результатами проходження ВЛК, внесено відомості саме про непридатність ОСОБА_1 , а не будь-які альтернативні постанови передбачені п.20.3 Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 N 402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України" у редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи те, що у суду відсутні підстави вважати недостовірними відомості внесені до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та враховуючи положення ст.32, 37 ч.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» суд доходить до висновку, що ОСОБА_1 підлягав виключенню із військового обліку, а отже підстав для направлення останньому повістки про необхідність уточнення даних, саме як військовозобов`язаному, у ТЦК та СП були відсутні.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За приписами частин першої, другої статті 77 КАС України (в редакції, чинній на час ухвалення судових рішень) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач вказаного вище процесуального обов`язку не виконав та не надав жодних доказів на підтвердження законності свої дій. Натомість наведені у відзиві заперечення спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, з яких вбачається, що позивача слід було виключити з військового обліку, відповідно останній не ніс обов`язку з`являтись за викликом до ТЦК та СП, а отже, не порушував проаналізовані у цьому рішенні законодавчі акти з питань про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Висновки за результатами розгляду справи

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, оскільки матеріалами справи підтверджено, що на момент направлення повістки ОСОБА_1 останній вже був визнаний військово-лікарською комісією непридатним до військової служби, підлягав виключенню з військового обліку, а відтак не мав обов`язку з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як військовозобов`язаний. Крім того, відповідачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про законність підстав для направлення позивачу повістки, що спричинило притягнення його до адміністративної відповідальності.

За таких обставин суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. Відтак, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є протиправною, такою, що прийнята без належних правових підстав та підлягає скасуванню у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.7, 210, 247, 251, 258, 280 КУпАП, ст.ст.2, 72-79, 90, 134, 139, 241-246, 286, 293, 295 КАС України, Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №530 від 16 травня 2024 року Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про накладення адміністративного стягнення №5167 від 24 грудня 2025 року відносно ОСОБА_1 за ст.210-1 ч.3 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП № НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 605,6 гривні сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його складення безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Сергій ПАВЛІНЧУК