Справа № 160/23971/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/23971/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року (суддя Тулянцева Інна Василівна) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 10 від 28.08.2024 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 з 20.08.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213- VIII, із зарахуванням періоду з 11.09.1997 по 20.08.2024 до пільгового стажу за Списком № 2; періоду з 01.07.2000 по 31.03.2002 до страхового стажу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 10 від 28.08.2024 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.07.2000 по 31.03.2002 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1990 року; зарахувати до стажу на пільгових умовах по Списку № 2 період роботи з 11.09.1997 по 16.01.2003 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1990 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 серпня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213- VIII, з урахуванням Рішення Конституційного суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, та вирішити питання щодо призначення пенсії на підставі заяви від 20.08.2024 року, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Вказує, що суд першої інстанції невірно застосував ст. 122 КАС України. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що відповідно до Закону № 1058 позивач не має права на призначення пенсії відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки не досягла пенсійного віку. Вказує, що позивач не надала уточнюючу довідку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 20.08.2024 звернулася до органу ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Просила призначити пенсію на пільгових умовах за спеціальністю апаратник хімводоочистки. У вказаній заяві також повідомлено ПФУ про відсутність пільгової довідки (а.с. 81).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення № 10 від 28.08.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком.

У названому рішенні зазначено:

«Вік заявниці 52 роки 5 місяців.

Пенсійний вік, визначений пунктом 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років.

Страховий стаж особи становить 30 років 10 місяців 14 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: з 01.07.2000 по 31.03.2001, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про роботу в цей період.

Додатковий коментар: неможливо призначити пенсію на пільгових умовах згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ № 637 від 12.08.1993, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні данні про спеціальний трудовий стаж».

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до суду.

Щодо зауважень апелянта в частині строку звернення до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що позивач, оскаржуючи рішення УПФУ, яке прийняте 28 серпня 2024 року, звернулася до суду 04 вересня 2024 року, тобто в строк, визначений статтею 122 КАС України.

Щодо суті спірних правовідносин в частині пільгового стажу позивача за Списком № 2, суд першої інстанції під час розгляду справи встановив, що згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1990 позивач 11.09.1997 прийнята учнем апаратчика хімводоочистки у «ГОАО Энергоуправление ДП ГХК «Селидовуголь» (мовою оригіналу) (запис № 13 трудовової книжки); з 12.12.1997 присвоєно професію «апаратника хімводоочистки 3 розряду»; з 01.03.2000 переведено на посаду «апаратника хімводоочистки 2 розряду»; 31.05.2002 звільнена з ГХК «Селидовуголь» по переводу ш. 3 «Новогродівська»; 01.06.2002 прийнята по переводу в ДВАТ ш. 1- 3 «Новогродівська» на посаду «апаратника хімводоочистки 2 розряду» на участок в енергомеханічний відділ; 01.09.2003 шахта 1-3 «Новогродівська» реорганізована в структурний підрозділ ДП «Селідіввугілля». Створено Державне підприємство «Донецька вугільна енергетична компанія»; 01.01.2005 СП «Шахта1/3 Новогродівська» реорганізована. В складі ДП «ДВЕК» створено відособлений підрозділ «Шахта1/3 Новогродівська»; з 01.06.2005 ДП «ДВЕК» реорганізовано шляхом відокремлення ОП «Шахта1/3 Новогродівська» в ДП «Селідоввугілля»; з 24.11.2005 ДП «Селідіввугілля» перепідпорядковано Міністерству вугільної промисловості України; з 01.04.2011 ДП «Селідіввугілля» перепідпорядковано Міністерству вугільної промисловості України; з 29.11.2019 ДП «Селідіввугілля» перепідпорядковано Міністерству енергетики та захисту довкілля України; з 07.07.2020 ДП «Селідіввугілля» перепідпорядковано Міністерству енергетики України. Запис про звільнення в трудовій книжці відсутній. Відтак, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач з 11.03.1997 працювала на посаді «апаратника хімводоочистки», яка передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, Розділ І «Гірничі роботи». підрозділ І «Відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні», а) робітники. Код 2010100а 10065 «апаратники всіх спеціальностей» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, що діяв на період роботи позивача. Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 «Про затвердження списків виробництв, робіт. професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» посада «апаратника хімводоочистки» в Розділі І «Гірничі роботи» не передбачена. З прийняттям постанови від 16.01.2003 № 36, постанова від 11.03.1994 № 162 втратила чинність з 16.01.2003. Враховуючи викладені обставини суд дійшов висновку, що оскільки при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи, до пільгового стажу по Списку № 2 зарахуванню підлягає період роботи позивача на посаді «апаратника хімводоочистки» з 11.09.1997 по 16.01.2003.

Відповідач не спростовує встановлені судом першої інстанції обставини та висновки суду першої інстанції, натомість вказує про відсутність пільгової довідки.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, в яких має бути зазначені періоди, що зараховуються до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, що зараховується до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, на підставі яких видана довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Колегія суддів звертає увагу відповідача, що законодавство вимагає надати уточнюючі довідки у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

У цій справі записами трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1990 підтверджено, що позивач у спірний період працювала у ДП «Селидіввугілля» за професію «апаратника хімводоочистки», вказана професія передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, Розділ І «Гірничі роботи». підрозділ І «Відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні», а) робітники. Код 2010100а 10065 «апаратники всіх спеціальностей» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів та підстав, за яких позивачу не зараховано спірний період до пільгового, в свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так само відсутні заперечення апелянта в частині зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.07.2000 по 31.03.2002 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1990.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Щодо доводів апелянта про не досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку, колегія суддів зазначає, що в жовтні 2017 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, яким доповнено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV розділом XIV-1, який містить, зокрема, пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Таким чином Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку з цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.

Тобто вищенаведені закони явно суперечать один одному, а тому правове регулювання спірного питання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує належний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відтак, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Вказаного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року під час розгляду зразкової адміністративної справи № 360/3611/20.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 працювала на відповідній посаді за Списком № 2 до 1 квітня 2015 року, відповідно повторний розгляд заяви позивача має здійснюватися згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні № 1-р/2020.

В частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року в адміністративній справі №160/23971/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 18 листопада 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 18 листопада 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова