Справа № 420/5886/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/5886/25

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаШляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 у справі № 420/5886/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області від №65 від 27.01.2025 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до загального страхового стажу, відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 12.07.1994;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком на підставі ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 20.01.2025.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка з 27.07.1981 по 08.06.2002 працювала в Одеському ПО «Прессмаш» та з 18.01.2016 працює у ФОП ОСОБА_2 . Зазначений трудовий стаж підтверджується Трудовою книжкою (Дублікат) НОМЕР_1 від 12.07.1994. У позові зазначено, що відповідно до ч.1 ст.26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років, оскільки загальний трудовий стаж позивачки становить більше 30 років, тому вона має право на призначення пенсії за віком. 20.01.2025 позивачка звернулась до територіального відділу Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії, проте рішенням №65 від 27.01.2025, винесеним Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, відмовлено у призначенні пенсії. До загального стажу не враховано період роботи: згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки періоди роботи передують даті заповнення дублікату трудової книжки. Період роботи не зазначено. З 01.09.1979 по 18.07.1981 так як згідно атестату від 18.07.1981 НОМЕР_2 прізвище зазначено ОСОБА_3 , а у Витязі з Державного реєстру витягів актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну прізвища зазначено прізвище ОСОБА_4 . З 01.09.1984 по 24.06.1987 згідно диплому від 24.06.1987 НОМЕР_3 , оскільки цей період перетинається з періодом роботи. Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №65 від 27.01.2025, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Позивачка пояснює, що у зв`язку з втратою трудової книжки в 1994 році було складено Дублікат трудової книжки НОМЕР_4 від 12.07.1994, відповідно до приписів розділу 5 Інструкції № 58. Оскільки дублікат трудової книжки НОМЕР_1 заповнено 12.07.1994, а тому зазначення в ній періодів, які передують даті її заповнення, відповідає Інструкції №58. Таким чином, відповідач протиправно зазначив в рішенні від 27.01.2025 року №65 про незарахування до страхового стажу періодів роботи згідно з дублікатом трудової книжки від 12.07.1994 НОМЕР_1 . Що стосується періоду навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981, позивачка пояснювала, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 24.10.2024 Роздільнянським відділом ДРАЦС у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), актовий запис 161 дошлюбне прізвище зазначено ОСОБА_4 . При складанні Атестату про отримання освіти неправильно було перекладено прізвище з російської мови на українську, однак факт навчання підтверджується Довідкою №247 від 26.09.2024, виданою ДНЗ «Лиманський професійний ліцей» код 02546387. Таким чином, посилаючись на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, позивач вважає, що має необхідний стаж для призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти її задоволення. В обґрунтування відзиву зазначено, що відсутні підстави для визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оскільки страховий стаж позивача становить 7 років 7 місяців 16 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки періоди роботи передують даті заповнення книжки. Трудова книжка позивача НОМЕР_1 заповнена з порушенням вимог Інструкції № 162, оскільки дата заповнення трудової книжки не відповідає даті першого запису в трудовій книжці. Період навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981 згідно атестату НОМЕР_2 не врахований, оскільки у витязі з державного реєстру витягів актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну прізвища зазначено прізвище ОСОБА_4 , яке не відповідає зазначеному прізвищу у атестаті ОСОБА_3 . Додаткових доказів, передбачених п. 3, 26 Порядку № 637, позивачем надано не було. Період навчання з 01.09.1984 по 24.06.1987 згідно диплому НОМЕР_3 не зарахований, оскільки період навчання перетинається з роботою. Щодо позовної вимоги стосовно зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоду роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 12.07.1994, відповідач посилався на те, що судом не може прийматися відповідне рішення, оскільки це є втручанням в дискреційні повноваження органів ПФУ.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти її задоволення. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавцем встановлено два критерії щодо визначення права на призначення пенсії за віком, а саме: досягнення відповідного віку та наявність страхового стажу. Відповідно до наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу на час звернення з заявою про призначення пенсії: - вік позивача складав 61 рік; - страховий стаж - 07 років 07 місяців 16 днів (при необхідних не менше 30 років у 2024 році), що є недостатнім та не дає підстав для призначення пенсії за віком. Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, зокрема постановою №637. За доданими до заяви про призначення пенсії документами до страхового стажу не враховано: - періоди роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки періоди роботи передують даті заповнення книжки; - період навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981 згідно атестату НОМЕР_2 , оскільки у витязі з державного реєстру витягів актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну прізвища зазначено прізвище « ОСОБА_4 », яке не відповідає зазначеному прізвищу у атестаті « ОСОБА_3 »; - період навчання з 01.09.1984 по 24.06.1987 згідно диплому НОМЕР_3 , оскільки період навчання перетинається з роботою. Стаж з 2016 року зараховано згідно даних реєстру застрахованих осіб. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вважає, що ним правомірно та на законних підставах прийнято рішення №65 від 27.01.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відповідно позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 09.06.2025 у справі № 420/5886/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №65 від 27.01.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 27.07.1981 по 08.06.2002, згідно записів Трудової книжки (дублікат) НОМЕР_1 дата заповнення 12.07.1994, а також період навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981, та призначити їй пенсію за віком з 20.01.2025.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що у відповідача відсутні законні підстави для зарахування спірного періоду до страхового стажу позивачки;

- інші доводи відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України в Одеській області за місцем проживання із заявою від 20.01.2025 про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заяву позивачки від 20.01.2025 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №65 від 27.01.2025 (а.с. 19) за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.01.2025 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до змісту цього рішення:

Необхідний вік становить 60 років. Вік заявника 61 рік.

Необхідний страховий стаж становить 30 років. Страховий стаж заявника - 7 років 7 місяців 16 днів.

До страхового стажу не зараховано:

періоди роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки періоди роботи передують даті заповнення книжки;

період навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981 згідно атестату НОМЕР_2 , оскільки у витязі з державного реєстру витягів актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну прізвища зазначено прізвище ОСОБА_4 , яке не відповідає зазначеному прізвищу у атестаті ОСОБА_3 ;

період навчання з 01.09.1984 по 24.06.1987 згідно диплому НОМЕР_3 , оскільки період навчання перетинається з роботою.

Стаж з 2016 року зараховано згідно даних реєстру застрахованих осіб.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №65 від 27.01.2025 року щодо відмови в призначенні пенсії за віком, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не зараховано позивачці спірний період роботи до страхового стажу.

Колегія суддів погоджується по суті з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року.

Положеннями статті 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ватновлено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з статтею 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4).

Згідно умов призначення пенсії, визначених ч. 1 ст. 26 Закону України №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Положеннями ч. 2 ст. 26 Закону України №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, передбаченого у цій частині статті.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка у межах спірних правовідносин звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України в Одеській області за місцем проживання із заявою від 20.01.2025 про призначення пенсії за віком по досягненню 60-річного віку відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України № 1058-ІV.

Отже, за наявності страхового стажу не менше 30 років (з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року) позивачка може набути право на призначення пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №65 від 27.01.2025 (а.с. 19) про відмову в призначенні пенсії за віком за результатами розгляду заяви від 20.01.2025 року, до страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки періоди роботи передують даті заповнення книжки;

- період навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981 згідно атестату НОМЕР_2 , оскільки у витязі з державного реєстру витягів актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну прізвища зазначено прізвище ОСОБА_4 , яке не відповідає зазначеному прізвищу у атестаті ОСОБА_3 ;

- період навчання з 01.09.1984 по 24.06.1987 згідно диплому НОМЕР_3 , оскільки період навчання перетинається з роботою.

Оцінюючи вищевказані зауваження пенсійного органу, викладені в оскаржуваному рішенні, колегія суддів виходить з таких міркувань

Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 .

Положеннями ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених положень виходить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, показань свідків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачка надала до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи дублікат Трудової книжки НОМЕР_1 дата заповнення 12.07.1994 (а.с. 5).

У вказаній трудовій книжці (дублікат) НОМЕР_1 , дата заповнення 12.07.1994, наявні записи, що стосуються трудового стажу, зокрема:

27.07.1981 зарахована контролером другого розряду до механозбирального цеху Одеського ПО «Прессмаш», запис на підставі наказу №1090 від 24.07.1981.

17.05.1982 присвоєний третій розряд контролера;

01.11.1991 присвоєний четвертий розряд контролера;

26.10.1998 звільнена по ст. 40 п. 1 КЗпП України. Проте, наявна відмітка про те, що запис №4 (щодо звільнення) є недійсним;

13.05.2000 звільнена по ст. 40 п. 1 КЗпП України. Проте, наявна відмітка про те, що запис №5 (щодо звільнення) є недійсним.

08.06.2002 - звільнена по ст. 40 п. 1 КЗпП України.

18.01.2016 прийнята на роботу на посаду завідуючого виробництвом ФОП ОСОБА_2 , запис на підставі наказу №1 від 18.01.2016 року.

У позові вказано, що на дату звернення із заявою про призначення пенсії позивачка продовжує працювати у ФОП ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що Трудова книжка НОМЕР_1 позивача є дублікатом оформленим 12.07.1994 року.

Наказом Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110) (далі Інструкція №158).

Згідно п. 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 1.2 Інструкції №58, трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Правила заповнення трудової книжки закріплені у п. 2 цієї Інструкції, та відповідно до п. 2.1 Інструкції №58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Згідно п. 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно п.п. 2.6, 2.7, 2.8, 2.9 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Згідно п. 2.12 Інструкції №58, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Розділ 5 Інструкції №58 передбачає можливість та порядок видачі Дублікату трудової книжки, а саме:

5.1. Особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

5.2. Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

5.3. Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

5.4. Не зазначаються у підсумованому загальному стажі роботи, а записуються окремим рядком із посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів, крім відомостей, що передбачені у пункті 2.18 цієї Інструкції, такі записи:

а) про час перебування у народному ополченні та партизанських загонах із зазначенням дати зарахування і дати звільнення із служби;

б) про роботу як члена артілі промислової кооперації.

5.5. Якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї).

При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис "Замість видано дублікат", а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.

5.6. Дублікат трудової книжки також може бути виданий за новим місцем роботи у зв`язку з відсутністю доступу до трудової книжки працівника внаслідок надзвичайної ситуації, передбаченої Кодексом цивільного захисту України, або проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник.

Дублікат видається на підставі заяви працівника та отриманої ним у письмовому вигляді інформації зі штабу з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації про виникнення надзвичайної ситуації або Антитерористичного центру при Службі безпеки України про проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник, що надається в довільній формі.

У разі відновлення доступу до трудової книжки записи з дубліката про періоди роботи переносяться до трудової книжки. При цьому на першій сторінці дубліката робиться напис: "Дублікат анульовано", посвідчується печаткою роботодавця за останнім місцем роботи працівника та дублікат повертається його власнику.

З наведеного виходить, що Інструкція №58 передбачає можливість та порядок видачі дублікату трудової книжки, зокрема, у разі її втрати, непридатності, відсутністю доступу до трудової книжки, тощо.

Як зазначено позивачкою в позовній заяві, та не спростовано відповідачем, у зв`язку з втратою трудової книжки в 1994 році було складено Дублікат трудової книжки НОМЕР_4 від 12.07.1994.

Як зазначає пенсійний орган в оскаржуваному рішенні, періоди роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 не зараховані, оскільки періоди роботи передують даті заповнення книжки.

Однак, як встановлено вище апеляційним судом дублікат трудової книжки НОМЕР_1 оформлений 12.07.1994, а записи стосуються періодів роботи позивача, набутих до цього, що відповідає вимогам Інструкції №58.

Водночас з дублікату трудової книжки вбачається, що записи у ній зроблено чітко, без будь-яких виправлень, у записах відсутні ознаки підчисток та підробок.

Отже, набутий позивачем трудовий стаж не повинен піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до страхового стажу, про що правильно виснував суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається й на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Водночас, колегія суддів вважає неспроможними аргументи відповідача про те, що позивач не скористався можливістю підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідно до положень Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, позаяк, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, показань свідків.

Тобто, порядок додаткового підтвердження трудового стажу є обов`язковим в разі відсутності в трудовій книжці відомостей про роботу.

Натомість дублікат трудової книжки позивачки містить усі необхідні записи які не викликають сумнівів у їх достовірності.

За викладених обставин, суд першої інстанції правильно виснував про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області при прийнятті оскарженого рішення №65 від 27.01.2025 протиправно не зараховано позивачці до страхового стажу періоду роботи з 27.07.1981 по 08.06.2002, згідно записів Трудової книжки (дублікат) НОМЕР_1 дата заповнення 12.07.1994 року.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981.

Так, відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Разом з тим, згідно п. 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Апеляційний суд встановив, що у матеріалах справи наявні копії Атестату №1198 від 18.07.1981, виданого ОСОБА_5 , про те, що у період з 01.09.1979 по 18.07.1981 остання навчалась у професійно-технічному училищі №5 м. Роздільна Одеської області УРСР (а.с. 8).

Як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивачки періоду навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981., оскільки у витязі з державного реєстру витягів актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну прізвища зазначено прізвище ОСОБА_4 , яке не відповідає зазначеному прізвищу у атестаті ОСОБА_3 .

Як правильно встановлено судом першої інстанції, згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 05.03.2024, прізвище позивачки до реєстрації шлюбу вказано, як ОСОБА_4 .

У Свідоцтві про народження (Повторно) серії НОМЕР_5 від 24.10.2024 прізвище позивачки вказано ОСОБА_4 (а.с. 11).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при складанні Атестату про отримання освіти неправильно було перекладено прізвище з російської мови на українську, однак факт навчання додаткового підтверджується Довідкою №247 від 26.09.2024 року, виданою ДНЗ «Лиманський професійний ліцей» код 02546387.

Інших підстав для незарахування позивачу періоду навчання до страхового стажу відповідачем у спірному рішенні не наведено.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно виснував, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області при прийнятті оскарженого рішення №65 від 27.01.2025 протиправно не зараховано позивачу до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1984 по 24.06.1987 згідно диплому НОМЕР_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, до матеріалів долучено копія диплому НОМЕР_3 від 24.06.1987, виданого ОСОБА_1 , про те, що з 1984 по 1987 вона навчалась в Одеському технікумі промислової автоматики (а.с. 10).

Відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу вказаного періоду навчання, оскільки період навчання перетинається з роботою.

Вказані доводи відповідача підтверджуються обставинами справи, оскільки згідно записів у трудовій книжці (дублікат) НОМЕР_1 дата заповнення 12.07.1994 року, у період з 27.07.1981 (зарахована контролером другого розряду до механозбирального цеху Одеського ПО «Прессмаш», запис на підставі наказу №1090 від 24.07.1981) по 08.06.2002 року позивачка працювала на зазначеному підприємстві.

У зв`язку з викладеним, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області №65 від 27.01.2025 року, як такого, що не відповідає критеріям ч. 2 ст. 2 КАС України.

За наведеного, на думку колегії суддів суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги.

Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.

При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001)

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 у справі № 420/5886/25 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді А.Г. Федусик Г.В. Семенюк