Справа № 440/5302/25
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 р. Справа № 440/5302/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 (суддя Ясиновський І.Г.; м. Полтава) по справі № 440/5302/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі також - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області, апелянт), у якій просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 квітня 2025 року із застосуванням обмеження у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність та з урахуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану";

- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01 квітня 2025 року без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність та без урахування коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", з урахуванням фактично проведених виплат.

Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 04 червня 2025 року позов ОСОБА_1 - задовольнив частково.

Визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у проведенні нарахування та виплати основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2025 без обмеження максимальним розміром.

Зобов`язав ГУ ПФУ в Полтавській області провести з 01.04.2025 перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

ГУ ПФУ в Полтавській області не погодилося з рішенням суду першої інстанції та подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення з порушенням судом норм матеріального права, просило суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зводяться до правомірності застосування відповідачем приписів Постанови КМУ №1, які застосовані пенсійним органом для обмеження розміру пенсії позивача. Вказує на законність та обґрунтованість такого обмеження.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ), що відповідачем не заперечується.

За результатами перерахунку пенсії позивача з 01.03.2025 підсумок пенсії (з урахуванням індексації на виконання постанов КМУ від 23.02.2024 №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році", від 25.02.2025 №209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році") становить 29816,31 грн, з урахуванням максимального розміру - 23610,00 грн /а.с. 16/, що відповідає десяти прожитковим мінімумам для осіб, які втратили працездатність.

Вважаючи свої права порушеними в частині вказаного вище максимального обмеження розміру нарахованої пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що обмеження пенсії позивача максимальним розміром у спірних відносинах передбачено частиною сьомою статті 43 Закону №2262-ХІІ та статтею 2 Закону №3668-VI, тобто десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Зважаючи на визнання неконституційними положень частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, якою передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, приймаючи до уваги те, що обмеження пенсії максимальним розміром порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, суд дійшов висновку про протиправність дій ГУ ПФУ в Полтавській області щодо проведення нарахування та виплати пенсії позивача після її перерахунку з 01.04.2025 (в межах позовних вимог) з обмеженням максимального розміру.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дії та зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 01 квітня 2025 року без урахування коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", з урахуванням фактично проведених виплат, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ще не здійснено перерахунок та виплату пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром, а відтак у суду першої інстанції під час розгляду цієї справи відсутні докази про застосування відповідачем коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану". З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові в частині вказаних позовних вимог, як передчасних.

Надаючи оцінку вимогам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Колегія суддів наголошує, що в силу приписів ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апелянта стосуються виключно нібито задоволення судом першої інстанції позовних вимог щодо застосування відповідачем коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану".

Проте, у задоволенні вказаних вимог суд першої інстанції відмовив через їх передчасність, вказавши, що під час розгляду цієї справи відсутні докази про застосування відповідачем коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану".

Отже, суд першої інстанції не надавав оцінку правомірності або протиправності дій органу Пенсійного Фонду у застосуванні коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", оскільки у межах спірних правовідносин таких дій ГУ ПФУ в Полтавській області не вчинялося.

За результатами розгляду цієї справи суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ГУ ПФУ в Полтавській області вчинено протиправні дії, які полягають в нарахуванні та виплаті основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2025 з обмеженням її граничного розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, апеляційна скарга не містить жодних доводів про невідповідність такого висновку суду першої інстанції приписам норм матеріального права або фактичним обставинам справи.

З цього приводу, колегія суддів зауважує, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин).

Вихід за межі вимог апеляційної скарги обмежений імперативними вимогами процесуального законодавства, а саме, у ч. 3 ст. 317 КАС України наведений вичерпний перелік підстав, які є обов`язковими для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Проте, в ході судового розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції не встановлено жодних обставин, які, відповідно до ч. 3 ст. 317 КАС України, свідчили б про наявність підстав скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів зауважує, що принцип диспозитивності передбачає розгляд справи судом апеляційної інстанції в межах вимог апеляційної скарги і її підстав, визначених особою, яка звернулася за захистом до суду. Вихід суду за межі вимог апеляційної скарги процесуальний закон допускає як виняток та такий вихід чітко регламентований приписами ч. 3 ст. 317 КАС України.

З огляду на те, що апелянтом не наведено жодних доводів необґрунтованості висновку суду першої інстанції, який слугував підставою для задоволення позову, колегія суддів не вбачає правових підстав для надання оцінки рішенню суду першої інстанції у цій частині, оскільки такі дії суду апеляційної інстанції невідворотно призведуть до порушення принципу диспозитивності, а також суперечитимуть завданню адміністративного судочинства, визначеному у ч. 1 ст. 2 КАС України, та принципу верховенства права, закріпленому у ч. 1 ст. 6 КАС України.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки остання не містить жодних доводів незгоди з висновками суду першої інстанції, який слугував підставою для задоволення позову.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 по справі № 440/5302/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко Т.С. Перцова