Справа № 420/6664/25
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/6664/25

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,

повний текст судового рішення

складено 25.08.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

05 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області внести до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформацію про зарахування страхового стажу та сплату періодичних соціальних платежів застрахованої особи ОСОБА_1 , з 23.08.2002 р. по 31.12.2016 р. включно;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати первинно призначену пенсію за заявою ОСОБА_1 від 21.10.2019 р. з урахуванням неврахованого стажу з 23.08.2002 р. по 31.12.2016 р., а також з 01.01.2019 р. по 31.10.2019 р.;

- визнати недійсним рішення про перерахунок пенсії № 85 від 29.10.2024 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати призначену пенсію за заявою ОСОБА_1 від 22.10.2024 р.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити розмір недопризначеної пенсії ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 22.10.2024 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, призначеної з 21.10.2019 р., обчисленої за страховим стажем 29 років 05 місяців 03 дні. За результатом розгляду даної заяви, відповідач перерахував пенсію позивачу, виходячи із страхового стажу 30 років 07 місяців 12 днів. Таким чином, на момент первинного звернення від 21.10.2019 р. стаж у період з 23.08.2002 р. по 31.12.2002 р. та з 01.01.2019 р. по 31.10.2019 р. не врахований, що безпосередньо вплинуло на розмір призначеної пенсії. Відповідно до довідки від ГУ ДПС в Одеській області № 39177/6/15-32-24-07-10 від 14.10.2024 р., позивач, починаючи з 10.08.2000 р. перебував на обліку в ГУ ДПС в Одеській області на спрощеній системі оподаткування і за період до 14.10.2024 р. діяльність не зупиняв та регулярно сплачував податки. Однак, період 23.08.2002 р. по 31.12.2016 р., тобто 14 років 04 місяці 8 днів також не врахований при первинному оформлені пенсії, що відповідно знизило коефіцієнт стажу. Отже, реальний розмір стажу має бути 29 р. 5 м. 3 дн. (врахований стаж) + 14 р. 4 м. 8 дн. (неврахований стаж) + 0 р. 10 м. 0 дн. (неврахований стаж) = 44 р. 07 м. 11дн. Відповідно коефіцієнт стажу має бути 0,535, а не 0,353 що на 34 відсотка менше від реального. За період з 21.12.2019 р. до 21.11.2024 р. Пенсійним фондом виплачена пенсія в розмірі 126721 грн., а мала бути виплачена 192001,50 грн. Недоїмка складає 192001,5 - 126721 = 65280,5 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Позивач вважає свої права порушеними, а рішення відповідача протиправними, тому звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, заперечував проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що оскільки позивач не надав всіх необхідних документів під час призначення пенсії 23.09.2019, а надав повний пакет документів 14.10.2024 р., Головне управління протоколом № 85 від 29.10.2024 р. перерахувало стаж позивача. Наголошує, що позовна вимога в частині зобов`язання Головне управління перерахувати первинно призначену пенсію за заявою ОСОБА_1 від 21.10.2019 р., також не підлягає задоволенню з підстав, що судом не може прийматись відповідне рішення, оскільки це є втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади та буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства Також вказує на пропущення позивачем строків звернення до адміністративного суду без поважних на те підстав, оскільки з позовом позивач звернувся 05.03.2025 р., при цьому позовні вимоги стосуються зобов`язання Головне управління здійснити перерахунок пенсії починаючи з 21.10.2019 р., що виходить за межі шестимісячного строку, встановленого ст.122 КАС України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 01.01.2003 р. по 31.12.2016 р. під час перерахунку пенсії за віком за заявою від 24.10.2024 р. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період підприємницької діяльності з 01.01.2003 р по 31.12.2016 р. та провести з 24.10.2024 р. перерахунок і виплату призначеної пенсії за віком з урахуванням страхового стажу з 01.01.2003 р. по 31.12.2016 р. та раніше виплачених сум. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом посилався на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 21.10.2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви долучено: паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудову книжку, військовий квиток, дипломи про навчання, заяву про спосіб виплати пенсії, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 р. по день звернення та довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 р.

За результатами розгляду заяви, позивачу з 21.10.2019 року призначено пенсію за віком, виходячи із страхового стажу 29 років 05 місяців 03 дні. При цьому, згідно форми РС-право зараховано наступні періоди: з 01.09.1974 р. по 28.02.1978 р. - навчання у вищих/сердн.НЗ; з 13.04.1978 р. по 29.04.1978 р.; з 05.05.1978 р. по 10.05.1980 р. - військова служба строкова; з 01.09.1980 р. по 30.06.1985 р. - навчання у вищих/сердн.НЗ; з 01.08.1985 р. по 09.09.1983 р.; з 13.09.1993 р. по 04.09.1995 р.; з 05.09.1995 р. по 28.03.2000 р.; з 29.03.2000 р. по 28.02.2002 р.; з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р.

22.10.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про допризначення пенсії у зв`язку із наданими додатковими документами.

До заяви долучено лист ГУ ДПС в Одеській області від 14.10.2014 р. № 39117/6/15-32-24-07-10 щодо сплати податків позивачем за період з 10.08.2000 р. по 01.03.2022 р. Згідно останнього система оподаткування за період реєстрації: з 10.08.2000 р. по 31.12.2000 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 450,00 грн.); з 01.01.2001 р. по 31.12.2001 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1363,00 грн.); з 01.01.2002 р. по 31.12.2002 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1821,00 грн.); з 01.01.2003 р. по 31.12.2003 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (інформація про сплату податку відсутня); з 01.01.2004 р. по 31.12.2004 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1800,00 грн.); з 01.01.2005 р. по 31.12.2005 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1800,00 грн.); з 01.01.2006 р. по 31.12.2006 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 2150,00 грн.); зі сплатою єдиного податку (сплачено 1800,00 грн.); з 01.01.2008 р. по 31.12.2008 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1510,00 грн.); з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 2105,00 грн.); з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1800,00 грн.); з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 645,00 грн.); з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1044,55 грн.); з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 3551,79 грн.); з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 5998,21 грн.); з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 7281,01 грн.); з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 7275,75 грн.); з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 9106,75 грн.); з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 13034,29 грн.); з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 5007,60 грн.); з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 5667,60 грн); з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 7200,00 грн.); з 01.01.2022 р. по 01.03.2022 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1300,00 грн.).

За результатами розгляду заяви, відповідач 29.10.2024 року здійснив перерахунок пенсії й визначив страховий стаж позивача 30 років 07 місяців 12 днів. При цьому, згідно форми РС-право зараховано наступні періоди: з 01.09.1974 р. по 28.02.1978 р. - навчання у вищих/сердн.НЗ; з 13.04.1978 р. по 29.04.1978 р.; з 05.05.1978 р. по 10.05.1980 р. - військова служба строкова; з 01.09.1980 р. по 30.06.1985 р. - навчання у вищих/сердн.НЗ; з 01.08.1985 р. по 09.09.1983 р.; з 13.09.1993 р. по 04.09.1995 р.; з 05.09.1995 р. по 28.03.2000 р.; з 29.03.2000 р. по 28.02.2002 р.; 23.08.2002 р. по 31.12.2002 р. - підприємець / спрощ.система; з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р.; 01.01.2019 р. по 31.10.2019 р.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не врахував весь стаж його підприємницької діяльності при перерахунку пенсії, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

З огляду на положення вказаних норм права законодавцем передбачена можливість зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності, при цьому, період провадження підприємницької діяльності за період з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців незалежно від сум сплачених ними страхових внесків. Для цього достатньо лише надання довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

Стосовно зарахування періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.2004 р. по 31.12.2016 р., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки з матеріалів видно, що у вказаний період ОСОБА_1 сплачував податки в період провадження підприємницької діяльності, що підтверджується листом ГУ ДПС в Одеській області від 14.10.2014 р. № 39117/6/15-32-24-07-10.

Щодо доводу апеляції про втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження пенсійного органу колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Отже, «ефективний засіб правого захисту», у розумінні статті 13 Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

В даному випадку покладення на відповідача обов`язку прийняти конкретне рішення, не може свідчити про втручання у дискреційні повноваження відповідача, а є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Оцінюючи правильність вирішення судом першої інстанції питання про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що така категорія справ віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, предмет спору не потребує вивчення великого обсягу фактичних обставин та законодавства, а отже з урахуванням наведеного у суду першої інстанції були належні фактичні та правові підстави для висновку про те, заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. є неспівмірною із обсягом наданих послуг щодо підготовки, формування матеріалів та консультації клієнта.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко