Справа № 500/4604/25
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4604/25

19 листопада 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_3 (далі ВЧ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі ВЧ НОМЕР_2 НГУ, відповідач 2), в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 25.02.2022 по 19.05.2023 включно грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі Постанова №704);

зобов`язати ВЧ НОМЕР_3 провести ОСОБА_1 за період з 25.02.2022 по 19.05.2023 включно нарахування та виплатити грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704;

визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки без врахування розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт; встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704;

зобов`язати ВЧ НОМЕР_3 провести ОСОБА_1 нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки, виходячи з розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт; встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704;

визнати протиправним дії ВЧ НОМЕР_2 НГУ щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 за період з 25.02.2022 по 19.05.2023 включно грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704;

зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 НГУ провести ОСОБА_1 нарахування та виплату за період з 25.02.2022 по 19.05.2023 включно грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704;

визнати протиправним дії ВЧ НОМЕР_2 НГУ щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% за кожен календарний рік служби;

зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 НГУ провести ОСОБА_1 нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 1 календарний рік служби, передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців.

Позов обґрунтовано тим, що позивачу в період з 25.02.2022 по 19.05.2023 під час проходження ним військової служби грошове забезпечення виплачувалось, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018. Вважає, що такі дії відповідача суперечать нормам чинного законодавства, оскільки через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, у позивача виникли підстави для встановлення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 Постанови №704. Зі збільшеного посадового окладу має нараховуватися та виплачуватися усі інші види грошового забезпечення та виплати, у тому числі матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, грошова допомога для оздоровлення, компенсація невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки. Також позивач вважає, що наявні підстави для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено судовий розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

Від Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 проти позову заперечує. Зазначає, що наказом командира ВЧ НОМЕР_2 НГУ від 04.12.2024 №308мтд (по стройовій частині) передбачена виплата позивачеві грошової компенсації за невикористані дні як щорічної основної відпустки, так і дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Згідно з пунктом 10 розділу XXXI Інструкції №200 грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства України на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Оскільки позивач звільнився з військової служби 04.12.2024, лише розмір його місячного грошового забезпечення станом на 04.12.2024 є визначальним для обрахунку розміру грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку (як основну, так і додаткову). В спірному випадку обчислення такого розміру здійснювалося з урахуванням сум вказаних в грошовому атестаті. Вважає, що грошова компенсація за невикористану відпустку була виплачена позивачеві при звільненні належним чином.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення, вказує, що оскільки позивач проходив у ВЧ НОМЕР_2 НГУ військову службу за призовом під час мобілізації, то в наказі про виключення його із списків особового складу передбачена виплата позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за 33 місяці в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби згідно з постановою Кабінету міністрів України від 17.09.2014 №460.

Вважає здійснений розрахунок повних календарних місяців (років), що враховуються при визначенні розміру одноразової грошової допомоги належним, а тому в задоволені позову просить відмовити повністю (а.с.64-68).

30.09.2025 від Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшла заява про заміну відповідача Військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) правонаступником Військовою частиною НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Ухвалою суду від 03.10.2025 допущено заміну відповідача Військової частини НОМЕР_3 на правонаступника Військову частину НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 , відповідач 1).

09.10.2025 від представника позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат з відповідачів, на підтвердження яких до суду надано договір про надання правничої допомоги від 06.03.2025, додаток 1 до договору, детальний опис наданої правничої допомоги зазначений у додатку до акту приймання передачі наданих послуг та докази оплати (платіжну інструкцію) (а.с.83-84).

У строк, встановлений судом, надійшов відзив на позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 . Відповідач 1 позов не визнає. Зазначає, що з відомостей особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за №292 за 2022-2023 роки, Військовою частиною НОМЕР_3 було нараховано та виплачено грошову допомогу на оздоровлення. Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань то відповідно до Порядку №260 така виплата здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира та за наявності у військовослужбовця підстав, визначених окремим дорученням Міністра оборони України за 2022-2023 роки. Проте такого рапорту від позивачем до відповідача 1 не надходило, а тому в відповідача 1 були відсутні підстави для здійснити такої виплати позивачу за 2022-2023 роки.

Звертає увагу, що в період з 25.02.2022 по 30.06.2022 Військова частина НОМЕР_1 та підпорядковані їй військові частини (у тому числі Військова частина НОМЕР_3 ) знаходилися на повному фінансовому забезпечені у ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Вказаний факт, підтверджується листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3356 від 26.07.2022, згідно з яким Військова частина НОМЕР_1 (у тому числі Військова частина НОМЕР_3 ) з 01.07.2022 були зняті з фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 та з 01.08.2022 зараховані встановленим порядком до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тому виплата грошового забезпечення за вказаний період відповідачем 1 вважається неможливим.

Зазначає, що скасування судом пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103) не відновлює раніше діючий порядок, оскільки чинне законодавство України не передбачає жодних випадків порядку відновлення правових норм, які в установленому порядку втратили чинність, тому відповідач діяв правомірно, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом станом саме на 01.01.2018.

Вважає, що протягом всього періоду, який зазначив позивач, і протягом якого йому обчислювалось та нараховувалось грошове забезпечення і інші передбачені законом виплати, а саме з 25.02.2022 по 19.05.2023 включно, пункт 4 Постанови №704 діяв в редакції Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481, що передбачала розрахунок відповідних виплат на базі твердої грошової суми 1762 гривні, незалежно від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на певну дату. У задоволені позову просить відмовити повністю (а.с.97-106).

Також разом з відзивом відповідачем 1 заявлено клопотання про залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з тим, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду (а.с.97-106).

Ухвалою суду від 14.10.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 14.10.2025 з урахуванням встановлених обставин судом з власної ініціативи залучено ще одного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач 3). Розгляд справи розпочато спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк для подання відзиву надати до суду всі матеріали, що стосуються предмета позову, в тому числі довідку про суми нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення за період з 01.02.2022 по 30.06.2022 (в розрізі щомісячних виплат).

21.10.2025 від відповідача 3 надійшов відзив, в якому він проти позову заперечує та зазначає, що нараховане та виплачене грошове забезпечення за спірний період з 25.02.2022 по 30.06.2022 виплачувалося за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні, а оскільки такі виплати проводилися на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 , то вважає такі позовні вимоги в цій частині до ІНФОРМАЦІЯ_4 безпідставними. В задоволені позову просить відмовити повністю (а.с.16-127).

Від представника позивача 22.10.2025 надійшли додаткові пояснення про те, що позивачу не було відомо про перебування у період з 25.02.2022 по 30.06.2022 на повному фінансовому забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки відповідно до даних військового квитка від 25.02.2022 він був прийнятий для проходження служби до ВЧ НОМЕР_3 . З сформованої виписки по рахунку вбачається, що грошове забезпечення та інші виплати ОСОБА_1 отримував від ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак такою інформацією щодо фінансове забезпечення ВЧ НОМЕР_3 позивач не володів.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації з 25.02.2022 по 07.06.2023 у ВЧ НОМЕР_3 .

В період з 25.02.2022 по 30.06.2022 позивач перебував на грошовому забезпечені ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.114), який і здійснював відповідні виплати за вказаний період (а.с.130). В подальшому виплати щодо грошового забезпечення з 01.07.2022 по 07.06.2023 здійснювала ВЧ НОМЕР_6 , про що також зазначено в довідці щодо грошового забезпечення позивача (а.с.113).

07.06.2023 наказом командира ВЧ НОМЕР_3 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу з військової частини НОМЕР_3 та направленні для подальшого проходження військової служби до Національної гвардії України (а.с.111). В період з 08.06.2023 по 04.12.2024 позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 НГУ.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 04.12.2024 №308мтд був виключений зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення (а.с.25).

За результатами розгляду запиту представника позивача від 13.03.2025 (а.с.27-28) відповідач 2 у своїй відповіді листом від 19.04.2025 повідомив, що пунктом 4 Постанови № 704 установлено, що розміри посадових окладів, окладів з військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14. Таким чином при розрахунку грошового забезпечення за період з 08.06.2023 по 04.12.2024 застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений законом на 01.01.2018. Також зауважують, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 НГУ з 08.06.2023 по 04.12.2024 (а.с.29).

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо неналежного проведення відповідних виплат, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд, враховує наступне.

Статтею 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою №704, яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови №704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови №704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.. При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.

Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року".

Однак у подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб, яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб були внесені зміни.

З наведеного слідує, що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін.

Тобто, з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.

Таким чином, з 29.01.2020 виникли правові підстави для перерахунку грошового забезпечення виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які мають бути визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21, від 04.01.2023 у справі №640/17686/21, від 15.03.2023 у справі №420/6572/22.

Статтею 7 Закону України від 07.12.2017 №2246-VIII Про Державний бюджет України на 2018 рік установлено у 2018 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб з 1 січня 2018 року - 1762 гривні.

Натомість статтею 7 Закону України від 14.11.2019 №294-IX Про Державний бюджет України на 2020 рік установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня у розмірі 2270,00 грн; статтею 7 Закону України від 15.12.2020 №1082-IXПро Державний бюджет України на 2021 рік установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня у розмірі 2189,00 грн; статтею 7 Закону України від 02.12.2021 №1928-ІХ Про Державний бюджет України на 2022 рік установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2481,00 грн. статтею 7 Закону України від 03.11.2022 №2710-ІХ Про Державний бюджет України на 2023 рік установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2684,00 грн

Отже, щороку протягом спірного періоду прожитковий мінімум для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, збільшувався.

Різниця між розміром прожиткового мінімуму на 2018 рік та 2020, 2021, 2022, 2023 роки впливає на визначення розміру посадового окладу та з 29.01.2020 (з моменту набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18) наявні правові підстави для визначення позивачу розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (2022, 2023 року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Крім того, суд звертає увагу, що перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням супроводжує здійснення перерахунку (донарахування) усіх видів грошового забезпечення. Нарахування позивачу заниженого посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням потягло за собою неправомірне зменшення виплат, які позивач отримував у період проходження військової служби, зокрема, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження військової служби, премії тощо.

Щодо перерахування грошової допомоги на оздоровлення, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд виходить з того, що згідно з Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок №260), розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (пункт 6 розділу ХХІІІ).

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (оздоровлення), включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (пункт 7 розділу XXIV).

Отже, розрахунок допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань при виключені зі списків особового складу здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, які військовослужбовець отримував за останньою займаною посадою.

Разом з тим, як видно з наданих довідок про розмір виплаченого грошового забезпечення відомостей за період з 25.02.2022 по 19.05.2023, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань позивачу не нараховувалась та не виплачувалась за 2022 та 2023 роки, а тому підстави для її перерахунку відсутні.

Ураховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність дій відповідачів лише в частині обчислення та виплаті позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки (у період з 25.02.2022 по 19.05.2023) без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023.

Стосовно позовної вимоги зобов`язати відповідача 2 здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 3 частини 14 статті 10-1 Закону №2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 №200 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.04.2018 за № 405/31857) затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (далі Інструкція №200), яка визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини).

Згідно з пунктами 5, 10 Розділу ХХХІ Інструкції №200 у рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у пунктах 3, 4 цього розділу, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства України на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.

З аналізу наведених норм вбачається, що компенсація за невикористані дні відпустки (основної та додаткової), виплачується під час звільнення військовослужбовця.

Відповідно до пункту 2 Розділу І Інструкції №200 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується у військових частинах за місцем служби (пункт 3 Розділу І Інструкції №200).

Зокрема в спірному випадку доказами таких виплат позивачу є наказ командира ВЧ НОМЕР_2 НГУ №308мтд від 04.12.2024.

Оскільки розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, то з урахуванням зміни грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою така вимога позивача щодо перерахунку грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки з 25.02.2022 по 19.05.2023, підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії відповідача 2 щодо ненарахування та невиплати позивачу, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період і був звільнений зі служби у відставку з виключенням з військового обліку за станом здоров`я на підставі підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Згідно з витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_2 НГУ №308мтд від 04.12.2024, позивачу було нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні за 33 календарний місяць в розмірі 4% місячного грошового забезпечення згідно постанови Кабінету Міністрів України №460 (а.с.25).

Підстави для звільнення військовослужбовців із військової служби стаття 26 Закону №2232-ХІІ пов`язує з видами військової служби (частина шоста статті 2 цього Закону) та умовами (періодами) її проходження.

Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є окремим видом військової служби, що указує на її особливий статус і специфічні умови проходження. Це означає, що вона відрізняється від інших видів військової служби, таких як строкова служба чи служба за контрактом, має свої особливості виконання та особливий порядок правового регулювання.

Виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, має зв`язок (залежність), зокрема, із категорією, до якої віднесений військовослужбовець, нормативною підставою, за якою він звільняється, та із умовами (обставинами), за яких військовослужбовець реалізував своє право на звільнення зі служби.

Так, у першому реченні абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XIІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічні норми містить пункт 1 розділу ХХХІІ Порядку №260, в якому зазначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Порядок №260 визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Водночас приписи абзацу сьомого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XIІ обумовлюють, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Тож Закон №2011-XIІ містить пряму норму (абзац сьомий пункту 2 статті 15), яка право визначати умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, делегувала Кабінету Міністрів України, який, своєю чергою, відповідно до пункту 2 статті 15 Закону №2011-XIІ, постановою від 17.09.2014 №460 затвердив Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі - Порядок №460), де установлено окремий розмір одноразової грошової допомоги, яка виплачується військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби.

Зокрема, у пункті 1 Порядку №460 визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Таким чином, положення Порядку №460, унормували приписи пункту 2 статті 15 Закону №2011-XIІ щодо умов та порядку виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, і таким військовослужбовцям, відповідно до норм указаного нормативно-правового акта, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але ця сума не може бути меншою, ніж 25 відсотків їхнього місячного грошового забезпечення.

Крім того, суд звертає увагу, що у позивача відсутні будь-які заперечення щодо здійсненого розрахунку, окрім заперечення щодо фактичної виплати такої допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Отже, виходячи із положень абзацу сьомого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XIІ та пункту 1 Порядку №460, у ОСОБА_1 виникло право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі, визначеному саме Порядком №460 (4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення). У такому ж розмірі, як установлено судом, позивач отримав одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби.

Ураховуючи наведене, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог, оскільки йому правильно нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, відповідно до чинної спеціальної норми, яка регулює відповідні правовідносини.

З метою відновлення прав, порушення яких установлено за результатами розгляду спору, суд уважає за необхідне зобов`язати відповідачів здійснити за період з 25.02.2022 по 19.05.2023 перерахунок грошового забезпечення позивача, грошової допомоги для оздоровлення (у разі її виплати у цей період), компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022, установленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Позивач судовий збір у цій справі не сплачувала, підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України відсутні.

Представником позивача заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 32500,00 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами сьомою, дев`ятою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представник позивача надала копії: договору про надання правової допомоги від 06.03.2025 між Середницької-Короп Софії Юріївни (адвокат) та позивачем ОСОБА_1 (клієнт), за яким адвокат бере на себе зобов`язання представляти інтереси позивача під час здійснення, серед іншого, адміністративного судочинства (а.с.94-95). Розмір надання правничої допомоги за договором визначений у додатку №1 від 06.03.2025. Таким додатком передбачено гонорар успіху у розмірі 2000,00 грн, які клієнт зобов`язаний сплатити протягом 10 днів з дня ухвалення рішення (про повне або часткове задоволення позовних вимог) (а.с.96)

Представником також надано до суду детальний опис наданої правничої допомоги зазначений у додатку до акту приймання передачі наданих послуг та їх вартості, яким зокрема передбачено: підготовка та направлення адвокатських запитів 1,5 годин на суму 1500,00 грн з розрахунку 1000,00 грн за годину роботу, написання та направлення позовної заяви 8 годин на суму 8000,00 грн з розрахунку 1000,00 грн за годину роботу, підготовка та направлення заяви про поновлення строку звернення 1,5 годин на суму 1500,00 грн з розрахунку 1000,00 грн за годину роботу, підготовка та направлення заяви про усунення недоліків позовної заяви та заяви про поновлення пропущеного строку 1,5 годин на суму 1500,00 грн з розрахунку 1000,00 грн за годину роботу. Також матеріали справи містять платіжну інструкцію від 08.10.2025 №2.344531241.1 на суму 12500,00 грн (а.с.92).

Всього за надання правової допомоги в суді першої інстанції позивачем було сплачено 12500,00 грн, а заявлено до відшкодування 32500,00 грн.

Відповідач 2 у відзиві заперечує проти вартості правничої допомоги та зазначає, що розмір послуг наданих представником у цій справі є більш ніж втричі завищеною порівняно з розцінками адвокатів, які спеціалізуються на аналогічних справах. Крім того, звертає увагу на високу типовість таких справ та сформовану судову практику по цій категорії, що, в свою чергу, не потребують значних зусиль для формування процесуальних документів.

Також представник відповідача 2 зазначив, що посилання у позові на положення Інструкції №200 щодо порядку виплати допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, для обґрунтування позовних вимог, адресованих Військовій частині НОМЕР_3 , є абсолютно помилковими, оскільки в спірних правовідносинах Військова частина НОМЕР_3 не є військовим формуванням Національної гвардії України. Вважає гонорар представника позивача явно завищеним.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, проаналізувавши розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, суд вважає, що заявлений до відшкодування їх розмір (32500,00 грн) є надмірним, а суд задовольняє позовні вимоги частково. При цьому суд зазначає, що ця справа є справою незначної складності, належить до категорії справ, по яких сформована стала судова практика, написання позову не вимагало значного обсягу юридичної і технічної роботи, визначення розміру правничої допомоги в сумі 32500,00 грн є очевидно занадто завищеним та невиправданим.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, справедливим розміром відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України , Військової частини НОМЕР_1 по 1000,00 грн з кожного відповідача; решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 25.02.2022 по 30.06.2022 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 провести ОСОБА_1 , за період 25.02.2022 по 30.06.2022 нарахування та виплатити грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01.07.2022 по 19.05.2023 включно грошового забезпечення, а також виплаченої за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01.07.2022 по 19.05.2023 включно грошового забезпечення, а також виплаченої за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 25.02.2022 по 19.05.2023 включно грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України провести ОСОБА_1 нарахування та виплату за період з 25.02.2022 по 19.05.2023 включно грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу на суму 1000,00 грн (одна тисячі гривень 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу на суму 1000,00 грн (одна тисячі гривень 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу на суму 1000,00 грн (одна тисячі гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 19 листопада 2025 року.

Суддя Чепенюк О.В.