Справа № 120/7761/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 листопада 2025 р. Справа № 120/7761/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що його довіритель ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , яка входить до складу НОМЕР_2 окремої механізованої бригади.

При цьому, як зазначає представник позивача, мати позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ № 496929.

Представник позивача вважає, що у зв`язку з наявністю у позивача матері з інвалідністю ІІ групи його довіритель має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

15 квітня 2024 року представник позивача направив рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 11 квітня 2024 року на електронну адресу військової частини НОМЕР_1 , проте командування військової частини його не розглянуло.

16 травня 2024 року представник позивача скерував рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на електронну адресу військової частини НОМЕР_1 , електронну адресу Міністерства оборони України, генерального штабу Збройних Сил України, Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", а також до ІНФОРМАЦІЯ_2 та просив направити його за належністю до командування військової частини НОМЕР_1 за допомогою засобів СЕДО.

ІНФОРМАЦІЯ_3 листом від 28 травня 2024 року вих. № 952/11/6836 повідомив заявника, що скановані документи ОСОБА_1 були направлені засобами СЕДО до військової частини НОМЕР_1 для подальшого прийняття рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Проте військова частина НОМЕР_1 не розглянула рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби та жодної відповіді не надала.

На думку представника позивача, оскільки відповідачем не прийнято жодного рішення за результатами розгляду рапорту його довірителя, тому слід зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача від 11 квітня 2024 року про звільнення з військової служби.

Ухвалою суду від 18 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано особі, яка її подала, строк для усунення недоліків, що містить позовна заява, шляхом зазначення у позові повної інформації про місцезнаходження військової частини НОМЕР_1 .

На виконання вимог ухвали від 18 червня 2024 року представником позивача 28 червня 2024 року подано до суду заяву, у якій вказує, що позивачу невідоме місцезнаходження військової частини НОМЕР_1 , оскільки остання приймає безпосередню участь в бойових діях та постійно змінює місце дислокації. При цьому у поданій заяві представник позивача просить повідомити відповідача про судове провадження шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвалою від 03 липня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою вирішено розмістити на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про відкриття Вінницьким окружним адміністративним судом провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , а також запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня ознайомлення з цією ухвалою подати відзив на позовну заяву.

Окрім того, копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 03 липня 2024 року надіслано до електронного кабінету відповідача 04 листопада 2025 року о 04 год. 34 хв., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відтак копію ухвали від 03 липня 2024 року слід вважати врученою відповідачу.

При цьому у запропонований строк відповідачем не подано до суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на наведену норму суд дійшов висновку справу вирішувати за наявними у ній доказами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_1 , яка входить до складу НОМЕР_3 окремої механізованої бригади, що не заперечується сторонами.

15 квітня 2024 року представник позивача направив на електронну адресу військової частини НОМЕР_1 рапорт ОСОБА_1 від 11 квітня 2024 року, у якому просив звільнити його довірителя з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку з наявністю матері з інвалідністю ІІ групи), що підтверджується долученими до позову скріншотами.

Проте відповіді на вказаний рапорт представник позивача не отримав.

16 травня 2025 року представник позивача направив на електронні адреси військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України та Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " рапорт ОСОБА_1 від 11 квітня 2025 року про звільнення з військової служби, у якому просив скерувати рапорт за належністю до командування військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, представник позивача 16 травня 2024 року скерував рапорт ОСОБА_1 із долученими до нього документами до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28 травня 2024 року вих. № 952/11 заявника повідомлено, що скановані документи ОСОБА_1 направлено засобами СЕДО до військової частини НОМЕР_1 для подальшого прийняття рішення щодо звільнення позивача з військової служби.

Проте рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби командуванням військової частини НОМЕР_1 не прийнято.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону, яким є Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/22 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на всій території України було введено воєнний стан та оголошено мобілізацію, які тривають по цей час.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Як слідує із матеріалів справи, представник позивача звертався в тому числі і до ІНФОРМАЦІЯ_2 із листом, до якого долучав рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

У такому листі представник позивача просив направити документи ОСОБА_1 про звільнення з військової служби до військової частини НОМЕР_1 за допомогою засобів СЕДО.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28 травня 2024 року вих. № 952/11 заявника повідомлено, що скановані документи ОСОБА_1 направлено засобами СЕДО до військової частини НОМЕР_1 для подальшого прийняття рішення щодо звільнення позивача з військової служби.

Відтак поданий представником позивача рапорт ОСОБА_1 від 11 квітня 2024 року про звільнення з військової служби скеровано до військової частини НОМЕР_1 , а також отримано нею, що не заперечується відповідачем.

Водночас підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Разом з тим, відповідно до частини 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 233 Положення "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо бездіяльності відповідача при розгляді рапорту про звільнення його із військової служби, суд зауважує таке.

За наявності передбачених законом підстав звільнення можливо на будь-якому етапі проходження військової служби.

З вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах на звільнення з військової служби зазначаються:

1) підстави звільнення з військової служби;

2) думка військовослужбовця щодо бажання/небажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

3) районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Чинним законодавством не передбачено чіткого строку, протягом якого командир зобов`язаний розглянути вказаний рапорт на звільнення. Крім того, відсутній чіткий визначений порядок розгляду рапорту про звільнення військовослужбовця, що проходить службу за контрактом.

Проте Інструкція з діловодства в Збройних Силах України, що затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07 квітня 2017 року № 124, містить положення, яке встановлює загальний 30-денний строк для виконання документів та надання відповіді по суті порушених питань.

Отже, за загальним правилом рапорт про звільнення має бути розглянутий командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації.

Розглянутим, на переконання суду, вважається рапорт той, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до відома військовослужбовця. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Отже, наслідком подання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є його розгляд та або видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби, або мотивована відмова у задоволенні рапорту.

Проте відповідач не надав доказів належного розгляду рапорту позивача від 11 квітня 2024 року, у тому числі таких, як прийняття наказу про звільнення зі служби або відмови у такому звільненні.

Тобто, відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

За своєю правовою природою бездіяльність є пасивною формою поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах; така характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо нерозгляду рапорту позивача від 11 квітня 2024 року про звільнення його зі служби, а тому з метою відновлення порушених прав позивача відповідача слід зобов`язати розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11 квітня 2024 року про звільнення з військової служби та за результатами його розгляду прийняти відповідне рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивача, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 11 квітня 2024 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 11 квітня 2024 року з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 )

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_5 )

Повний текст рішення суду складено 19.11.2025

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович