Справа № 520/22148/25
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 листопада 2025 року № 520/22148/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення №4554/20-40-24-03-05 від 29.07.2025 року Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про виключення з реєстру платників єдиного податку ФО-П ОСОБА_1 з 01.07.2025 р.

-зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Харківській області внести ФОП ОСОБА_1 до Реєстру платників єдиного податку з 01.07.2025 р.

-стягнути з відповідача на користь ФО-П ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 6 056,00 грн.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження у справі.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.

24.07.2025 року на запит адвоката Пономаренко Г.О. (вих.№20 від 16.07.2025). отримано письмову відповідь №41800/6/20-40-24-03-12 від 22.07.2025 року, разом із якою отримано копію акту про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку ФО-П ОСОБА_1 умов застосування спрощеної системи від 25.06.2025 року №289/20-40-24-03-05.

30.07.2025 року представником позивача - адвокатом Пономаренко Г.О. отримано рішення ГУ ДПС у Харківській області №4554/20-40-24-03-05 від 29.07.2025 року, винесене за результатами акту камеральної перевірки, від 25.06.2025 року №289/20- 40-24-03-05 та акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Закарпатській області від 22.05.2025 року № 8811/Ж5/0716/2030/РРО/ щодо порушення платником єдиного податку умов застосування спрощеної системи та виключення з Реєстру платників єдиного податку з 01.07.2025 року.

Відповідно до рішення ГУ ДПС у Харківській області №4554/20-40-24-03-05 від -29.07.2025 року, ФО-П ОСОБА_1 порушено порядок та строки переходу на сплату інших податків і зборів, визначений абз.4 п.п. 298.2.3. ПКУ у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 ПКУ, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків.

Підставою для винесення рішення про виключення з Реєстру платників єдиного податку з 01.07.2025 року слугували:

-акт камеральної перевірки ГУ ДПС у Харківській області від 25.06.2025 року №289/20-40-24-03-05;

-акт фактичної перевірки від 22.05.2025 року № 8811/Ж5/0716/2030/ РРО/ проведеної ГУ ДПС у Закарпатській області, яким встановлено порушення позивачем пункту 291.6 статті 291 ПКУ, (отриманий/вручений 22.05.2025 року).

Позивач не згоден з винесеним рішенням ГУ ДПС у Харківській області №4554/20-40-24-03-05 від 29.07.2025 року, висновками Акту камеральної від25.06.2025 року №289/20-40-24-03-05 про порушення ФО-П ОСОБА_1 порядку та строків переходу на сплату інших податків і зборів, визначений абз.4 п.п. 298.2.3. ПКУ, пунктом 291.6 статті 291 ПКУ та виключення з Реєстру платників єдиного податку з 01.04.2025 року, з висновками Акту фактичної перевірки від22.05.2025 року № 8811/Ж5/0716/2030/РРО/ проведеної ГУ ДПС у Закарпатській області, яким встановлено порушення позивачем пункту 291.6 статті 291 ПКУ.

ФО-П ОСОБА_1 вважає, що протиправним винесенням рішення про виключення з Реєстру платників єдиного податку з 01.07.2025 року порушено права позивача, як платника податків, на обрання системи оподаткування згідно податкового законодавства, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Однією із основних функцій контролюючих органів є податковий контроль, який в п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) визначений як система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 ПК України).

Статтею 19-1 ПК України визначено функції контролюючих органів, зокрема, передбачено, що контролюючі органи здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів, установлених ПК України ( пп.19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України).

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку визначаються Главою 1 Розділу XIV Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 291.2 статі 291 ПКУ спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Тобто, застосування спрощеної системи оподаткування фактично є одним із видів пільгового оподаткування господарської діяльності. ПКУ встановлено коло осіб, на яких розповсюджується вказана норма.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений ст. 299 ПКУ, відповідно до п.299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

У пункті 291.3 статі 291 ПКУ визначено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з пунктом 291.4 статі 291 ПКУ суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності поділяються на чотири групи платників єдиного податку. Як визначає підпункт 3 пункту 291.4 статі 291 ПКУ до третьої групи платників єдиного податку належать: фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена, та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до пп. 1 п. 292.1 ПКУ доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній п. 292.3 ПКУ. При цьому, до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності (п. 292.1 ПКУ).

Пунктом 292.6 ПКУ визначено, що датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

В силу приписів п. 291.6 ст. 291 ПКУ платники єдиного податку першої - третьої груп повинні здійснювати розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) виключно в грошовій формі - готівковій або безготівковій ( у тому числі з використанням електронних грошей).

Відповідно до пп. 298.2.3 ПКУ платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ПКУ, зокрема у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у п. 291.6 ПКУ (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е- резидентів), - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків.

Реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПКУ (пп. З п. 299.10 ст. 299 ПКУ).

Відповідно до пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПКУ підставами для анулювання реєстрації платника єдиного податку за рішенням контролюючого органу серед іншого є застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у п. 291.6 ст. 291 Кодексу;

Згідно з абзацом першим п. 299.11 ст. 299 ПКУ при виявленні відповідним контролюючим органом під час перевірок порушень платником єдиного податку першої третьої груп вимог, установлених главою 1 розділом XIV Кодексу, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акту перевірки, з першого числа місяця, що настає за кварталом, у якому допущено порушення.

У такому разі суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Отже, у разі виявлення контролюючим органом під час перевірки порушень платником єдиного податку вимог, установлених пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПКУ, складається акт перевірки, у якому зазначаються такі порушення.

На підставі акту перевірки приймається рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації платника єдиного податку з першого числа місяця, що настає за кварталом, у якому допущено порушення.

Отже, на підставі п. 299.10, 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України (далі - ПК України) проведено перевірку щодо порушення умов застосування платником єдиного податку спрощеної системи оподаткування. Перевіркою встановлено, що платником податків порушено умови застосування спрощеної системи оподаткування, а саме: Порушення приписів абз. 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України (у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж передбачені у п.291.6 ст.296 ПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у харківській області Харківська ДПІ з 03.02.2022 року.

22.05.2025 фахівцями ГУ ДПС у Закарпатській області було проведено фактичну перевірку магазину реалізації непродовольчих товарів, розташований за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, м. Ужгород, вул. Возз`єднання, буд. 25А прим. 102. Відповідно до якого було встановлено діяльність з продажу непродовольчих товарів за готівкові кошти частково за подарунковий сертифікат та складено акт фактичної перевірки № 8811/Ж5/0716/2030/РРО/ НОМЕР_2 .

Подарунковий сертифікат не є грошовою формою розрахунку. Він є документом, що підтверджує право вимоги на отримання товарів/ послуг, а не грошовим знаком. Фактично, оплата грошима відбулася раніше - в момент придбання сертифіката.

Однак, коли клієнт пред`являє сертифікат для отримання товару/послуги, ФО-П отримує не гроші, а сам сертифікат, що прямо суперечить умовам перебування на спрощеній системі оподаткування.

При цьому суд враховує, що якщо суб`єкт господарювання приймає до оплати подарунковий сертифікат, важливим є правильне оформлення фіскального чеку РРО. В чеку мають бути правильно заповнені рядки 18 та 19 відповідно до вимог Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 21.01.2016 № 13.

При оплаті товару/послуги подарунковим сертифікатом у рядку 18 фіскального чека «Позначення форми оплати» має зазначатися «БЕЗГОТІВКОВА».

Це пов`язано з тим, що на момент фактичного отримання товару/послуги клієнт не передає готівкові кошти, а розраховується документом (сертифікатом), який підтверджує попередньо внесену оплату. У рядку 19 фіскального чека "Засоби оплати" необхідно конкретизувати, яким саме безготівковим інструментом здійснено оплату. У випадку з подарунковим сертифікатом тут слід вказати «Сертифікат» (або «Подарунковий сертифікат»). Це дозволяє чітко ідентифікувати спосіб розрахунку

Дотримання цих вимог важливе для всіх суб`єктів господарювання, які використовують РРО при оплаті подарунковим сертифікатом у своїй діяльності, але особливо критичним є питання можливості приймання таких сертифікатів для платників єдиного податку, оскільки при цьому порушуються умови перебування на спрощеній системі оподаткування.

У зв`язку з встановленим порушенням умов перебування ФО-П ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування в частині недотримання приписів п.291.6 ст.291, абз. 4 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст.298, п. 299.11 ст. 299 ПКУ (не здійснення платником податків переходу на сплату інших податків і зборів у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків (форма розрахунку - сертифікат), ніж зазначені у п. 291.6 ст. 291 цього Кодексу (виключно в грошовій формі(готівковій та / або безготівковій)), на підставі п. 299.10, п. 299.1.1 ст. 299 ПКУ було складено акт від 25.06.2025 №289/20-40-24-03-05 про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку умов застосування спрощеної системи.

На підставі вказаних актів камеральної перевірки та фактичної перевірки ГУ ДПС 29.07.2025 прийнято оскаржуване Рішення № 4554/20-40-24-03-05 про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку ФО-П ОСОБА_1 з 01.07.2025, що відповідає п. 299.1 1 ст. 299 ПКУ.

Суд зазначає, що діючим законодавством не передбачено встановлення певної форми рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Таке рішення надається платнику податків у письмовій формі за підписом керівника контролюючого органу з обов`язковим зазначенням підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Щодо посилання позивача про неправомірність проведення камеральної перевірки.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним Підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Суд зазначає, що згідно з п.75.1 ст. 75 ПКУ камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Відповідно до п.76.3 ст 76 ПКУ камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Предметом камеральної перевірки є, зокрема, повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ( п.п.4, пп.75.1.1, п.75.1 ст.75 ПКУ).

У силу приписів пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним Порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюються відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (п. 76.2 ст. 76 ПКУ).

Об`єктом камеральної перевірки є виключно дані, які знаходяться в розпорядженні податкового органу, будь-які інші дані не можуть бути предметом дослідження податковим органом.

Таким чином, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п.75.1 ст.75 ПКУ, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником податків вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

При цьому будь - якого окремого рішення (наказу керівника податкового органу на проведення перевірки, направлення на перевірку), згоди платника, а також його присутності для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету.

Перевірка будь-яких відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюються.

Мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення.

Правовий аналіз викладеного дає підстави для висновку, що камеральна перевірка є одним із способів реалізації контрольної функції податкового органу, шляхом якої здійснюється системний контроль за своєчасністю нарахування та відображення усіх відомостей, які впливають на правильність декларування платником податків виключно на підставі даних, які знаходяться в розпорядженні податкового органу.

Суд вказує, що Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах від 22.05.2018 у справі №° 826/5165/17, від 21.06.2018 у справі №° 813/448/17, від 10.11.2021 у справі №200/697/20-3 .

Крім того, ст.76 ПКУ передбачено порядок, проведення камеральної перевірки.

Відповідно до п.76.3. ст. 76 ПКУ камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом ЗО календарних днів, що настають за останнім: днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

ГУ ДПС зазначає, що аналіз вищенаведених правових норм, вказаних в правовому обґрунтуванні позиції ГУ ДПС, свідчить про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та. може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках.

При цьому прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування, бути платником єдиного податку.

Так, пункт 299.10 статті 299 ПКУ визначає перелік підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку (зокрема у спірних правовідносинах - це пп.З п.299.10 ст.299 і пп.З пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України), а порядок або спосіб дій контролюючого органу визначені в п.299.11 ст.299 ПК України, у якому зазначено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником: єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятий на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Зміст цих норм дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця, платника єдиного податку третьої групи у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у п. 291.6 ПКУ (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів), що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми права та враховуючи правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що нормою матеріального права, а саме ст.299 ПКУ, прямо не зазначено вид перевірки (камеральної чи документальної), під час проведення якої можливо виявити порушення норм податкового законодавства платником єдиного податку першої - третьої груп, за наслідками якої можливо прийнятті рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Отже, перевірка достовірності умов перебування на спрощеній системі ФО-П ОСОБА_1 може бути предметом камеральної перевірки. При здійсненні перевірки та прийнятті оскаржуваного Рішення, ГУ ДПС, на думку суду, були дотримані всі умови порядку проведення камеральної перевірки.

Встановлено, що при перевірці, контролюючим органом, використано реєстраційні та облікові дані інформаційного ресурсу ДПС України «Податковий блок», Реєстр платників єдиного податку.

Будь-які інші дані, які використовуються при документальній перевірці (пп.75.1.2 п, 75.1 ст. 75 ПК України) не були предметом дослідження податковим органом під час проведення камеральної перевірки.

Вказане підтверджується висновками Верховного Суду V постанові від 01.04.2020 у справі № 640/914/19, якими констатовано, що предметом камеральної перевірки, крім питань правильності формування податкових декларацій можуть бути й інші питання.

Отже, в позовній заяві Позивачем не викладено жодних доводів, які свідчать про неправомірність дій контролюючого органу, які в свою чергу тягнуть за собою скасування оскаржуваного Рішення.

Щодо вимоги зобов`язати контролюючий орган поновити реєстрацію платника єдиного податку.

Згідно Рекомендації №К (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Згідно з абзацем 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 № 7, суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до пунктів 299.1 та 299.2 статті 299 ПКУ реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Отже, відповідальним за реєстрацію та ведення реєстру платників єдиного податку є ДПС України як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Таким чином, вказана позовна вимога, заявлена до ГУ ДПС не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що це е втручанням у дискреційні повноваження контролюючого органу, оскільки суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесений до виключної компетенції такого суб`єкта та відповідальність за ведення реєстру платників єдиного податку, як вказано вийде, покладена на Державну податкову службу України.

Отже, в позовній заяві ФО-П ОСОБА_1 не навів переконливих доводів, які свідчать про неправомірність дій контролюючого органу, які в свою чергу тягнуть за собою скасування оскаржуваного рішення.

Результати камеральної перевірки та складені матеріали відповідають нормам чинного податкового законодавства, прийняте по суті рішення не може бути іншим, ніж те, яке прийнято за результатами перевірки. Правових підстав вважати прийняте рішення неправомірним не має.

Учасники суспільних відносин не можуть правомірно очікувати чи розраховувати на отримання безпідставних податкових вигод у спосіб фізичного використання корисних властивостей об`єктів нерухомості без виконання обов`язків щодо сплати податків, передбачених Конституцією України, ПК України та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до правового висновку вкладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 826/1647/16 обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність Позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Суд вказує, що згідно з вимогами ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.