Справа № 640/23364/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу в частині, за апеляційною скаргою Служби безпеки України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України, Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області, у якому просив:

визнати протиправним і скасувати в частині пунктів 3 та 4 наказ Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 22.11.2018 № 624 «Про визначення місць постійної дислокації підрозділів органу досудового розслідування Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області», в якому:

« 3. Місцем проведення досудового розслідування вважати місце дислокації слідчого відділу, яким здійснюється досудове слідство у кримінальному провадженні.

4. У випадку доручення здійснення досудового розслідування групі слідчих, керівнику слідчого управління у постанові про створення слідчої групи визначати місце проведення досудового розслідування у межах дислокації слідчих відділів, визначеної у п. 1 цього наказу»;

визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не розгляду скарги позивача від 18.10.2019, поданої в порядку звернення громадян та зобов`язати Службу безпеки України скасувати в частині пунктів 3 та 4 наказ Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 22.11.2018 року № 624 «Про визначення місць постійної дислокації підрозділів органу досудового розслідування Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області, в якому:

« 3. Місцем проведення досудового розслідування вважати місце дислокації слідчого відділу, яким здійснюється досудове слідство у кримінальному провадженні.

4. У випадку доручення здійснення досудового розслідування групі слідчих, керівнику слідчого управління у постанові про створення слідчої групи визначати місце проведення досудового розслідування у межах дислокації слідчих відділів, визначеної у п. 1 цього наказу».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 позов задоволено частково:

визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо нерозгляду скарги ОСОБА_1 від 18.10.2019, поданої в порядку звернення громадян;

зобов`язано Службу безпеки України розглянути скаргу ОСОБА_1 від 18.10.2019, подану в порядку звернення громадян, з дотриманням норм статей 7, 19 Закону України «Про звернення громадян»;

в іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Службою безпеки України подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, позаяк оскаржуваним наказом не порушено прав позивача, скарга подана з порушенням строку, розглядаючи скаргу, ГУ СБУ у м. Києві та Київській області не порушило прав позивача, так як не було видавцем оскаржуваного наказу.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційних скарг, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2019, у рамках кримінального провадження № 0000103, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2018, було затримано ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 258-5 Кримінального кодексу України. Затриманий направлений для утримання до Відділу забезпечення досудового слідства Служби безпеки України.

26.09.2019 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 258-5 Кримінального кодексу України.

Прокурором відділу прокуратури Київської області, у рамках кримінального провадження № 0000103 від 30.05.2018, подано до Голосіївського районного суду міста Києва клопотання про застосування відносно позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного.

Стороною захисту представником позивача заявлено до Голосіївського районного суду міста Києва клопотання про направлення до Печерського районного суду міста Києва для розгляду за підсудністю клопотання прокурора про застосування запобіжного захисту підозрюваному, оскільки, на думку сторони захисту, розгляд вказаного клопотання не належить до територіальної юрисдикції Голосіївського районного суду міста Києва.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28.06.2019 у справі № 752/9079/19 відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про направлення за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва для розгляду клопотання про застосування запобіжного захисту підозрюваному позивачу.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, зокрема, що у даному кримінальному проваджені досудове розслідування здійснюється слідчою групою. Постановою керівника органу досудового розслідування від 21.04.2019 про зміну складу слідчої групи визначено про подальше здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000616 від 30.05.2018 групою слідчих 3-го та 4-го відділів слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київської області. Місцем проведення досудового розслідування визначено місце знаходження 4-го відділу слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київської області за відповідною адресою. Вказана адреса місця дислокації 4-го відділу слідчого управління визначена наказом № 624 від 02.11.2018 Головного управляння Служби безпеки України у м. Києві та Київській області.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01.07.2019 у справі № 752/9079/19 клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області, подане в рамках кримінального провадження № 0000103 від 30.05.2018, задоволено. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування.

Відповідно до наказу «Про визначення місць постійної локації підрозділів органу досудового розслідування Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області» від 02.11.2018 № 624 визначено місця постійної дислокації підрозділів органу досудового розслідування слідчого управління Головного управління, зокрема і четвертого відділу слідчого управління (пункт 1 наказу). Визначено, що місцем проведення досудового розслідування вважати місце дислокації слідчого відділу, яким здійснюється досудове слідство у кримінальному провадженні (пункт 3 наказу). У випадку доручення здійснення досудового розслідування групі слідчих, керівнику слідчого управління у постанові про створення слідчої групи визначати місце проведення досудового розслідування у межах дислокації слідчих відділів, визначеної пунктом 1 наказу (пункт 4).

Позивач звернувся до голови Служби безпеки України, начальника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області зі скаргою від 18.10.2019, відповідно до якої просив скасувати наказ Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області від 02.11.2018 № 624 «Про визначення місць постійної локації підрозділів органу досудового розслідування Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області» у частині пунктів 3 та 4.

14.11.2019 представник позивача звернувся з адвокатським запитом до голови Служби безпеки України та начальника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області з проханням надати інформацію про результати розгляду скарги позивача від 18.10.2019, подану в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян».

Листом від 15.11.2019 № 51/17Д-1446Д-1417/24 Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області позивача повідомлено, що підстави для задоволення скарги та скасування наказу начальника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 02.11.2018 № 624 відсутні.

Не погоджуючись з висновками відповідачів, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду скарги позивача від 18.10.2019 відповідач не дотримався вимог статей 7, 19 Закону України «Про звернення громадян» та діяв не у спосіб, визначений законом.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є суб`єктом правовідносин, врегульованих оскаржуваним наказом, відтак такий не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За визначеннями, що містяться у ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст. 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

За приписами ст. 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Стаття 16 Закону № 393/96-ВР встановлює, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу. Скарга в інтересах неповнолітніх і недієздатних осіб подається їх законними представниками.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

На виконання ст. 20 Закону № 393/96-ВР що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Як встановлено вище, позивач звернувся до голови Служби безпеки України, начальника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області зі скаргою від 18.10.2019, відповідно до якої просив скасувати наказ Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області від 02.11.2018 № 624 «Про визначення місць постійної локації підрозділів органу досудового розслідування Головного управління СБ України у м.Києві та Київській області» у частині пунктів 3 та 4.

14.11.2019 представник позивача звернувся з адвокатським запитом до голови Служби безпеки України та начальника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області з проханням надати інформацію про результати розгляду скарги позивача від 18.10.2019, подану в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян».

Листом від 15.11.2019 № 51/17Д-1446Д-1417/24 Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області позивача повідомлено, що підстави для задоволення скарги та скасування наказу начальника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 02.11.2018 № 624 відсутні.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачами, станом на дату розгляду справи відповідач не надав суду доказів розгляду звернення позивача від 18.10.2019.

Як зазначено вище, приписами статті 7 Закону №393/96-ВР забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Як підтверджено матеріалами справи, всупереч імперативній забороні статті 7 Закону №393/96-ВР, СБУ передало скаргу позивача для розгляду Головному управлінню Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, тобто тому органу (посадовим особам), рішення якого оскаржувалося заявником.

Зважаючи на вказане, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що під час розгляду скарги позивача від 18.10.2019 СБУ не дотрималося вимог статей 7, 19 Закону №393/96-ВР та відповідно діяло не у спосіб, визначений законом.

Зважаючи на вказане вище, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Зважаючи на те, що сторони у справі не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог, колегія суддів не надає оцінки вказаній частині рішення суду першої інстнації.

Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга не містить.

Доказів, які б відповідали вимогам статей 73 - 76 КАС України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували відсутність підстав для задоволення позову відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, так як не спростовують висновки суду першої інстанцій.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.

Керуючись статтями 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Служби безпеки України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу в частині - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Є. О. Сорочко

Є. В. Чаку