Справа № 520/13869/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 р. Справа № 520/13869/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Пасечнік О.В., м. Харків, повний текст складено 11.07.25 по справі № 520/13869/25

за позовом ОСОБА_1

до Відділу обслуговування громадян № 14 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу обслуговування громадян № 14 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - Відділ № 14 ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач), у якому просив суд:

- виключити з періоду обчисленого страхового стажу вересень 2000 року, за який згідно з відомостями довідки ОК-5 не сплачені страхові в будь-якому розмірі, у зв`язку з чим він не вказаний в системі персоніфікованого обліку як місяць страхового стажу;

- зобов`язати Відділ обслуговування громадян № 14 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсійних виплат виключивши з переліку місяців вересень 2000 року;

- розмір недорахованої пенсії виплатити позивачу з врахуванням індексу інфляції з 01.01.2010 згідно відомостей НБУ.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у порушення приписів статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), відповідачем обраховується пенсія позивача з врахуванням вересня 2000 року, не зважаючи на те, що за вказаний місяць не сплачувались страхові внески та він не зараховувався до страхового стажу позивача, що призводить до зменшення належного розміру пенсії ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 по справі № 520/13869/25 позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу обслуговування громадян № 14 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.

Надано позивачу термін - не більше п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені недоліки у визначений термін.

Роз`яснено позивачу, що у разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу з усіма доданими до неї документами.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що у порушення приписів статей 160, 161 КАС України, позивачем викладено вимоги з яких неможливо встановити, які права чи інтереси позивача порушені та підлягають відновленню в сфері публічно-правових відносин, адже обставини бездіяльності, дій, рішень суб`єкта владних повноважень позивач у адміністративному позові не наводить та/або доказів цього не подає. На переконання суду першої інстанції, позивач у адміністративному позові викладає позовні вимоги про необхідність вчинення певних дій, при цьому не ставить перед судом вимог про визнання дій, бездіяльності, рішень такого відповідача протиправними і не наводить обставин щодо цього у позові.

Крім того, судом зазначено, що позовна заява ОСОБА_1 написана від руки таким почерком, який не дозволяє повністю зрозуміти її зміст, так як окремі слова, словосполучення та речення неможливо прочитати.

Судом першої інстанції також зауважено, що вимоги позивача звернені до Відділу обслуговування громадян - юридичної особи, який не наділений процесуальною правоздатністю та дієздатністю у відповідності до вимог КАС України, однак обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, якого позивачем не визначено.

Оскільки жодних даних про те, коли позивач дізнався або міг дізнатися про порушення своїх прав, в позовній заяві ОСОБА_1 не зазначено, суд першої інстанції також вважав, що позивачу належить надати до суду дані, які б підтверджували звернення до суду із цим позовом у межах шестимісячного строку з дня коли позивач дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. у разі пропуску такого строку - заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити поважні причини його пропуску, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду, 12.06.2025 ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що він перебуває на обліку саме у Відділі № 14 ГУ ПФУ в Харківській області, який є структурним підрозділом ГУ ПФУ в Харківській області з однаковим кодом ЄДРПОУ, здійснює перерахунки пенсії позивача та має діяти з дотриманням законодавства України з повною відповідальністю за його порушення.

Вважав необґрунтованою вимогу суду оформити позовну заяву іншим почерком, оскільки це не передбачено приписами статей 160, 161 КАС України.

Зауважив, що окрім наданої до суду довідки ОК-5, яка підтверджує обґрунтованість позовних вимог, інших доказів порушення своїх прав не має.

Оскільки про порушення своїх прав дізнався 27.05.2025, вважав відсутніми підстави для подання заяви про поновлення строку звернення до суду, оскільки такий строк ним не пропущений.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 по справі № 520/13869/25 позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу обслуговування громадян № 14 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.

Надано позивачу термін - не більше п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені недоліки у визначений термін.

Роз`яснено позивачу, що у разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу з усіма доданими до неї документами.

Залишаючи повторно позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем частково усунуто недоліки позовної заяви, проте вона не приведена у повну відповідність вимогам статей 160, 161 КАС України, оскільки з викладених вимог досі неможливо встановити, які права чи інтереси позивача порушені та підлягають відновленню в сфері публічно-правових відносин, адже обставини бездіяльності, дій, рішень суб`єкта владних повноважень позивач у адміністративному позові не наводить та/або доказів цього не подає.

Крім того, позивач у адміністративному позові викладає позовні вимоги про необхідність вчинення певних дій, при цьому не ставить перед судом вимог про визнання дій, бездіяльності, рішень такого відповідача протиправними і не наводить обставин щодо цього у позові, що унеможливлює встановлення усіх обставин у справі для прийняття законного рішення.

Також, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно здійснити оплату судового збору на загальних підставах, оскільки його вимоги не пов`язані з порушенням права ОСОБА_1 на соціальний захист, саме, як члена сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, адже він просить зобов`язати Відділ обслуговування громадян № 14 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсійних виплат виключивши з переліку місяців вересень 2000 року.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду, 01.07.2025 ОСОБА_1 подав до Харківського окружного адміністративного суду заяву про усунення недоліків, у якій зазначив, що звернення до суду за захистом своїх прав було обумовлено порушенням відповідачем приписів статті 40 Закону № 1058-IV, що полягало у включенні до страхового стажу позивача, з якого обраховується пенсія, періоду за який не сплачувались страхові внески, що підтверджується довідкою ОК-5, внаслідок чого, розмір пенсії позивача зменшився.

Крім того, зауважив, що відповідно до приписів частини 8 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI), позивач, як член сім`ї воїна, який загинув, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , звільнений від сплати судового збору, а тому вимога суду першої інстанції про необхідність сплати судового збору є безпідставною.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 по справі № 520/13869/25 позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу обслуговування громадян №14 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу.

Роз`яснено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 по справі № 520/13869/25 та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджував, що вимоги суду першої інстанції до позовної заяви позивача є суб`єктивними та не узгоджуються з приписами статей 160, 161 КАС України, оскільки позивачем, на його думку, достатньо чітко викладено позовні вимоги та мотиви звернення до суду за захистом своїх прав, що не враховано судом першої інстанції.

Крім того, наполягав на наявності у ОСОБА_1 відповідно до приписів частини 8 статті 5 Закону № 3674-VI пільг зі сплати судового збору на підставі посвідчення серії НОМЕР_1 , про що зазначалось суду першої інстанції у заяві від 17.06.2025, однак залишилося поза увагою суду.

Враховуючи викладене, вважав, що судом першої інстанції при залишенні позовної заяви без руху та подальшому поверненні її позивачу застосовано незаконні, суб`єктивні та формальні підстави, що обмежило право ОСОБА_1 на доступ до суду.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).

Відповідно до частини 2 статті 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у встановлений судом строк не усунуті недоліки позовної заяви щодо викладення вимог у спосіб, з якого можливо встановити, які права чи інтереси позивача порушені та підлягають відновленню у сфері публічно-правових відносин, не надані відповідні докази на їх підтвердження із зазначенням вимог про визнання дій, бездіяльності, рішень такого відповідача протиправними із наведенням обставин щодо цього у позові та у частині сплати судового збору, що свідчить про наявність підстав, визначених пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до приписів частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Разом з цим, право на звернення до суду за захистом своїх прав реалізується у спосіб подання в установленому порядку позовної заяви, форма та зміст якої також визначається процесуальним законом.

Умовою прийнятності позовної заяви до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статях 160, 161 КАС України, в тому числі і в частині сплати судового збору.

Положеннями статті 160 КАС України передбачено вимоги до оформлення позовної заяви.

Так, відповідно до пунктів 3, 4, 5 частини 5 статті 160 КАС України у позовній заяві зазначаються, ціна позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Приписами частини 1 статті 161 КАС України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частинами 1-3 статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно з пунктом 1 частини 4, частини 5 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

На виконання вимог частини 6 статті 169 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення.

За наслідком системного аналізу вказаних правових норм колегія суддів зазначає, що перелік підстав для залишення позовної заяви без руху, встановлений статтею 169 КАС України є вичерпним. Ухвала про залишення без руху має містити не лише виявлені недоліки, але й спосіб їх усунення. Невиконання належним чином вмотивованої ухвали у спосіб, визначений судом, тягне за собою наслідок у вигляді повернення такої позовної заяви. Суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви та направляє її не пізніше наступного дня після її постановлення.

Колегією суддів встановлено, що в якості недоліків, які унеможливили відкриття провадження у справі, суд послався на не приведення ОСОБА_1 позовної заяви у відповідність вимогам статей 160, 161 КАС України, зокрема, викладення вимог у спосіб, з якого можливо встановити, які права чи інтереси позивача порушені та підлягають відновленню у сфері публічно-правових відносин, не надання відповідних доказів на їх підтвердження із зазначенням вимог про визнання дій, бездіяльності, рішень такого відповідача протиправними із наведенням обставин щодо цього у позові та не сплаті судового збору, що свідчить про наявність підстав, визначених пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України.

Дослідивши наявну в матеріалах справи позовну заяву, колегією суддів встановлено, що на виконання частин 1, 2 статті 160 КАС України у позовній заяві ОСОБА_1 в письмовій формі викладено вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, а також зазначено: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування відповідача, його місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі позивачу номери засобів зв`язку, докази, що підтверджують обставини справи, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача та власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, спірні правовідносини виникли у зв`язку з протиправним, на думку позивача, включенням до страхового стажу з якого обраховується пенсія вересня 2000 року - місяця у якому не сплачувались страхові внески, що суперечить приписам статті 40 Закону № 1058-IV та призвело до зменшення розміру його пенсії.

У зв`язку з чим, позивач вважав за необхідне виключити вказаний місяць з розрахунків та здійснити відповідний перерахунок пенсії.

Враховуючи, що позивач просив здійснити перерахунок пенсійних виплат виключивши з переліку місяців вересень 2000 року, та виплатити недораховану пенсію з врахуванням індексу інфляції з 01.01.2010 згідно з відомостями Національного банку України, позовні вимоги вочевидь стосувалися відновлення порушеного права на соціальний захист, а відтак, висновок суду першої інстанції про неможливість встановити, які права чи інтереси позивача порушені та підлягають відновленню у сфері публічно-правових відносин є хибним та таким, що зроблений внаслідок нерозуміння змісту позовних вимог.

Слід також зазначити, що Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Отже, стаття 160 КАС України не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.

Однак судом першої інстанції вказані норми процесуального права не дотримано. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Пунктом 4 частини третьої статті 2 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється на засадах (принципах) змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених адміністративним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засідання, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 173 КАС, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.

Частиною 4 статті 161 КАС України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

На виконання вказаної норми позивачем у позовній заяві викладено обґрунтування заявлених позовних вимог та додано довідку ОК-5, відповідно до якої страхові внески за вересень 2000 року не сплачені.

Колегія суддів зауважує, що позивач надає до суду докази, які наявні у нього у розпорядженні, і якщо такі при розгляді справи будуть визнані судом недостатніми або неналежними суд з метою офіційного з`ясування обставин у справі має витребувати необхідні для вирішення справи докази у відповідача а у випадку встановлення за наслідками розгляду справи відсутності порушеного права позивача у спірних правовідносинах відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що такі обставини, як недостатність доказів у справі на стадії вирішенні питання про відкриття провадження у справі не можуть слугувати підставою для залишення позовної заяви без руху або повернення позовної заяви, оскільки такі питання вирішуються на інших стадіях адміністративного процесу.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються, відповідно до пункту 1 частин першої статті 244 КАС України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Повертаючи заяву, суд фактично дав оцінку доказам наданим позивачем на обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.

Колегія суддів наголошує, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

ЄСПЛ вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі на підставі наданої позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів, а відтак, підстави для залишення позову ОСОБА_1 без руху у спірних правовідносинах з мотивів та обґрунтувань, викладених в ухвалах суду від 03.06.2025 та від 17.06.2025, були відсутні.

З приводу вимог суду першої інстанції про необхідність сплати ОСОБА_1 судового збору, оскільки його вимоги не пов`язані з порушенням права на соціальний захист, саме, як члена сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , зокрема, просив зобов`язати Відділ обслуговування громадян № 14 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсійних виплат виключивши з переліку місяців вересень 2000 року.

Пунктом 8 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

За приписами пункту 5 частини 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать: сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Статтею 18 Закону № 3551-ХІІ встановлено, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни встановлені «Порядком видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі - Порядок № 302).

Пунктом 4 Порядку № 302 встановлено, що особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону), видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

До позовної заяви ОСОБА_1 додав копію посвідчення від 27 жовтня 2023 року серії НОМЕР_1 , відповідно до якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) Захисників Захисниць України.

Тобто, позивач. як член сім`ї загиблого (померлого) Захисника України, у відповідності до положень пункту 8 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI звільнений від сплати судового збору за подання позову.

Цей висновок узгоджуються із позицією Верховного Суду, яка висловлена у пункті 41 постанови від 17 грудня 2021 року у справі № 460/713/21 та від 04.08.2022 по справі № 460/12626/21, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України підлягає врахуванню судом апеляційної інстанції.

При цьому, слід зазначити, що пункт 8 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI на відміну від пункту 13 цієї норми не встановлює застережень щодо можливості застосування встановлених пільг зі сплати судового збору лише у справах, пов`язаних з порушенням прав позивачів, як членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України.

Викладене в сукупності дає підстави констатувати, що суд першої інстанції неправильно застосував пункт 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і під час вирішення питання про відкриття провадження допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без руху діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та передчасно повернув позивачу позовну заяву з підстав неусунення недоліків апеляційної скарги.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (ст. 320 КАС України).

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст.241, ст.ст.242, 243, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 320 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 по справі № 520/13869/25 - скасувати.

Справу № 520/13869/25 за позовом ОСОБА_1 до Відділу обслуговування громадян № 14 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії направити до Харківського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко