Справа № 160/30420/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/30420/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 р. (суддя Букіна Л.Є.) в адміністративній справі №160/30420/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України", Державного закладу "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України", про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати протиправним рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України від 20.09.2024 №56-4(8)320р, який підтверджено рішення обласної МСЕК № 4 від 10.05.2024 про невизнання особи з інвалідністю; зобов`язати Державну установу "Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" повторно розглянути медико-експертну справу позивача щодо оскарження рішення обласної МСЕК № 4 від 10.05.2024 та винести нове обґрунтоване рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на порушення процедури проведення медико-соціальної експертизи від 10.05.2024, а в подальшому перегляд ЦМСЕК цієї експертизи, передбаченої пунктом 11 Положення про медико-соціальну експертизу та пункту 1.10 розділу 1 Інструкції про встановлення груп інвалідності. Спірне рішення ЦМСЕК та довідка про невизнання особою з інвалідністю не містять вмотивованих висновків.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 р., ухваленим в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити його позовну заяву.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про неповне дослідження судом першої інстанції обставин у справі. Скаржник зазначає, що про неврахований відповідачем діагноз він вказував у позовній заяві та надано документи, що підтверджують його наявність. Довідка про невизнання особою з інвалідністю не містить доказів, що комісією вивчено документи, що свідчать про наявність у позивача серйозних порушень слуху. Відповідач також не вказав на ступінь обмеження життєдіяльності, порушення функцій організму. Зі змісту спірного рішення відповідача неможливо зрозуміти, яким саме доказам та діагнозам відповідач надав оцінку чи надав взагалі.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.

10.05.2024 року позивач оглянутий обласною МСЕК № 4 у місті Дніпро та за результатами розгляду не визнано особою з інвалідністю шляхом складання довідки №75. Не погодившись із цим рішенням позивач звернувся за його оскарженням до Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України. Згідно із відповіді від 20.09.2024 №56-4(8)320р, підтверджено рішення обласної МСЕК № 4 від 10.05.2024 про невизнання особи з інвалідністю.

Вважаючи ці рішення протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів неповноти проведеного відповідачем дослідження.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.

Скаржник/позивач в апеляційній скарзі стверджує, що відповідачем не враховано діагноз, який в він вказував у позовній заяві та надав документи, що підтверджують його наявність, а саме «хронічна лівобічна глибока приглухуватість зі сприйняттям ШМ 0, РМ до 1 м. стійка повна глухота на праве вухо» та «викривлення носової перегородки без порушення функції акубаротравми з цефалгією, вестибулярною дисфункцією. Фолікулярний езофагіт. Еритематозна гастропатія, без порушення функції, Головний біль» (а.с.6).

Позивач вважає, що Центральна медико-соціальна експертна комісія не врахувала ці діагнози, оскільки, на його переконання, такі діагнози є підставою для встановлення третьої групи інвалідності.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи скаржника/позивача все ж таки зводяться до оцінки висновку Центральної медико-соціальної експертної комісії про наявність чи відсутність медичних підстав для встановлення групи інвалідності.

Однак, за правовим висновком Верховного Суду у постанові від 12 червня 2020 р. у справі №810/5009/18, надання оцінки діагнозу особи на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад виходить за межі судового розгляду. Компетенція суду при розгляді цієї категорії справ обмежується перевіркою дотримання відповідачем процедури.

Позивач не заперечує ту обставину, що він проходив медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) на підставі направлення, виданого у березні 2024 року ЛКК Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.21).

В цьому направленні зафіксовані та описані усі діагнози хвороб, які стали підставою для направлення на МСЕК, у тому числі ті, про які позивач зазначав у позовній заяві. Направлення містить також детальний опис історії захворювання, стан позивача при направленні на МСЕК, результати медичних та лабораторних досліджень.

Тобто, при проведенні медико-соціальної експертної комісії як МСЕК № 4 у м. Дніпро, так і ЦМСЕК мали усю необхідну інформацію щодо стану здоров`я позивача.

Як вбачається зі змісту листа №56-418/320-р від 20.09.2024, направленого ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України» на адресу КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, на засіданні комісії розглядалась медико-експертна справа ОСОБА_1 , за результатом (як зазначено) ретельного вивчення медико-експертної документації, за наявною патологією, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, наказу МОЗ України від 05.09.2011 №561, рішення обласної МСЕК № 4 від 10.05.2024 про невизнання особою з інвалідністю, підтверджено (а.с.19).

На час виникнення спірних правовідносин діяло Положення про медико-соціальну експертизу, яке було затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 (Положення №1317). Це Положення визначало процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації. Положення № 1317 втратило чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1338 від 15.11.2024.

Пунктом 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності передбачалось, що рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ, яке за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Тобто, віднесення випадків до особливо складних також є компетенцією ЦМСЕК.

Скаржник/позивач стверджує, що відповідач також не вказав на ступінь обмеження життєдіяльності, порушення функцій організму.

За правовим висновком Верховного Суду у справі № 0540/7965/18-а при розв`язанні спору щодо оскарження рішення МСЕК, у першу чергу перевіряє дотримання медико-соціальною експертною комісією порядку проведення експертизи та основних вимог законодавства, що регулює відповідну сферу, тоді як вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних комісій, яке суд не може перебирати на себе.

Колегія суддів вважає, що доводи скаржника/позивача про порушення відповідачем процедури проведення перегляду висновку МСЕК № 4 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки відповідач був обізнаний про захворювання позивача, які стали підставою для направлення його на МСЕК, мав у розпорядженні медичні документи, на підставі дослідження яких підтвердив рішення МСЕК № 4 про невизнання позивача інвалідом.

Також, колегія суддів вважає безпідставним залучення до участі у справі Державну установу "Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" в якості відповідача, оскільки жодного рішення, дій чи бездіяльності щодо позивача ним не було прийнято, вчинено, допущено. Позовна вимога зобов`язального характеру є способом відновлення порушеного права, якій має передувати визнання судом протиправними, як зазначено вище, рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, тому не є підставами, визначеними статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженого судового рішення.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 р. в адміністративній справі №160/30420/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 04 листопада 2025 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Н.І. Малиш