Справа № 400/7034/25
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 р. № 400/7034/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005

провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.12.2024, від 31.05.2024,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС в Миколаївській області (далі- відповідач), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області №0-1411-UА0091496 від 18.12.2024р., №09-1411-UА0091496 від 31.05.2024р., №09-1411-UА0071713 від 31.05.2024р.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником нежитлового об`єкта нерухомого майна - тваринницького комплексу з галереєю. Позивач стверджує, що зазначений нежитловий об`єкт є спорудою сільськогосподарського призначення. З посиланням на норми статті 266 Податкового кодексу України позивач зазначає, що належний йому об`єкт нерухомого майна не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. За таких обставин позивач вважає, що відповідачем безпідставно та незаконно визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та прийнято спірні податкові повідомлення рішення. Позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 08.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечив с тих мотивів, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_1 є право власності на об`єкт нежитлової нерухомості, а саме: -твариницький комплекс з галереєю, загальною площею 1049,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; -квартира, загальною площею 63,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 . За інформацією баз даних, що знаходяться у користуванні Головного управління ДПС у Миколаївській області, ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа - підприємець. Оскільки власником нежитлових/житлових будівель є фізична особа ОСОБА_1 , саме він виступає платником податку на нерухоме майно, підстави для надання пільг, передбачених підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ, відсутні. Враховуючи вищезазначене, відсутня сукупність умов, за яких належне ОСОБА_1 нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, можливо звільнити від оподаткування відповідно до положень підпункту «ж» підпункту. 266.2.2 пункту. 266.2 статті 266 ПКУ. Також, відповідач звертає увагу на помилки в написанні в позові номерів оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, в якій повторив свою позицію, викладену у позові.

Ухвалою від 13.08.2025 суд задовольнив клопотання позивача, прийняв до розгляду уточнені позовні вимоги в такій редакції:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області №0-1411-UА0091496 від 18.12.2024р.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області №0-1411-UА0091496 від 31.05.2024р.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області №0-1411-UА0071713 від 31.05.2024.

Ухвалою від 30.10.2025 суд витребував у відповідача копії податкових повідомлень-рішень №0-1411-UА0091496 від 18.12.2024р.; №0-1411-UА0091496 від 31.05.2024р.; №0-1411-UА0071713 від 31.05.2024.

Вимоги ухвали відповідачем виконано, витребувані документи надійшли до суду 12.11.2025.

Справу розглянуто в письмовому провадженні.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач в період 2022- 2023 року був власником таких об`єктів нерухомого майна:

- тваринницький комплекс з галереєю, загальною площею 1049,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2

-квартира, загальною площею 63,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майо про реєстрацію права власності № 69087061 від 27.09.2016, інформаційною довідкою № 435520426 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.07.2025.

18.12.2024 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення - рішення № 0-1411-UА0091496, яким позивачу на підставі п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ( АДРЕСА_2 ) за 2022 рік в сумі 11367,42 грн.

31.05.2025 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області прийнято податкові повідомлення - рішення:

№ 0-1411-UА0091496, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ( АДРЕСА_2 ) за 2023 рік в сумі 70303,10 грн;

№ 0-1411-UА0071713, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ( АДРЕСА_3 ) за 2023 рік в сумі 24,79 грн.

Вважаючи податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд враховує наступні приписи законодавства України

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПКУ визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПКУ).

Пунктом 266.2 стаття 266 ПКУ визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування.

Підпункт "ж" підпункту 266.2.2.пункту 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2024, тобто була чинною в період, за який контролюючим органом визначено позивачу зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) передбачав, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність таких умов: нежитлова будівля віднесена до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Наведене правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 500/6132/23.

Виходячи з наведеного, в межах спірних правовідносин суд зобов`язаний встановити чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні чинного законодавства та встановити факт використання ним спірної нежитлової будівлі як об`єкту сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), який діяв до 01.01.2024. Класифікатор призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Відтак згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи "Будівлі нежитлові інші" (код 127) включено клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271). Клас "Будівлі сільськогосподарського призначення" (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. До коду 1271.9 віднесено інші будівлі сільськогосподарського призначення.

Таким чином, тваринницький комплекс відповідає будівлі класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271).

За таких обставин, суд вважає доведеним наявність першої умови для надання пільги передбаченої п.п. «ж» п. 266.2.2. ст.266 ПК України.

Суд зауважує, що норми податкового законодавства не покладають на платника податку обов`язок отримати від Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві» експертний висновок щодо правильності класифікації наявних у власності особи об`єктів нерухомості за державним класифікатором ДК 018-2000, проте такі дії платника могли б спростити процес податкового адміністрування податку на нерухомість.

Також, суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджено та судом не встановлено здачі власником вказаного об`єкта нерухомості в оренду, лізинг, позичку.

У постанові від 12.12.2024 у справі № 340/1913/24 Верховний Суд прийшов до висновку, що встановлення законодавцем певних додаткових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Пунктом 5.3 статті 5 ПК України закріплено, що інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» сільськогосподарський товаровиробник фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» встановлено, що виробники сільськогосподарської продукції сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Тому для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.12.2024 у справі № 340/1913/24.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про особисте селянське господарство» до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

У відзиві на позовну заяву відповідачем стверджує, що позивач не є фізичною особою-підприємцем.

У позовній заяві позивач вказав на те, що тваринницький комплекс він використовує в сільськогосподарських цілях з метою зберігання урожаю, який він вирощує на земельних ділянках, якими володіє.

У приватній власності позивач перебувають земельні ділянки сільськогосподарського призначення, зокрема:

земельна ділянка площею 6,1036га., кадастровий номер :06:000:0407, земельна ділянкою площею 6,1036га., кадастровий номер :06:000:0410 та земельна ділянка площею 6,1036га, кадастровий номер :06:000:0411.

Отже позивач використовує у своїй діяльності, для здійснення сільськогосподарського товаровиробництва використовує земельні ділянки загальною площею 18,3108га

Також, позивач з 14.03.2017 володіє на підставі договору емфітевзису земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,3102 га, в межах Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області.

Вищевикладене свідчить, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а саме як особа, яка веде особисте селянське господарство.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що нежитлова будівля тваринницького комплексу, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , щодо яких відповідач склав податкові повідомлення-рішення: №0-1411-UА0091496 від 18.12.2024р.; №0-1411-UА0091496 від 31.05.2024р., фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника (особи, яка веде особисте селянське господарство), а тому вона не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення: №0-1411-UА0091496 від 18.12.2024р.; №0-1411-UА0091496 від 31.05.2024р є протиправними і підлягають скасуванню.

Водночас, позовна заява не містить підстав для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №0-1411-UА0071713 від 31.05.2024, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме квартиру у АДРЕСА_3 .

Відтак, позов в цій частині не підлягає задоволенню як необґрунтований.

Отже, суд задовольняє позов частково і покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в частині, яка підлягала сплаті при поданні позову.

Надмірно сплачений судовий збір може бути повернений за клопотанням позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області №0-1411-UА0091496 від 18.12.2024р.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області №0-1411-UА0091496 від 31.05.2024.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп) грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко