Справа № 520/4383/25
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 листопада 2025 року справа №520/4383/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі по тексту відповідач-1, ГУ ПФ України у Київській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту відповідач-2, ГУ ПФ України в Харківській області), у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 24.04.2024 №49 щодо відмови позивачу в призначені та виплаті пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 10.06.1992 по 26.01.2001 та зобов`язати відповідача-1 здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з дати звернення за призначенням пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідачем протиправно відмовлено в призначенні пенсії за віком, що порушує права позивача на соціальне забезпечення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач-2 17.03.2025 через систему "Електронний суд" надіслав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на правомірність оскаржуваного рішення.

Відповідач-1 19.03.2025 через систему "Електронний суд" надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому заперечив проти доводів відповідачів та підтримав свою правову позицію.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Позивач у квітні 2024 позивач звернувся до відповідача-1 з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Подану заяву за принципом екстериторіальності було направлено на розгляд до відповідача-2.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 24.04.2024 №49 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

До страхового стажу за наданими документами не враховані періоди роботи в рф.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що суть спору полягає у наявності чи відсутності правових підстав для зарахування до загального стажу позивача періодів роботи в рф, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.07.1981.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі по тексту - Закон України №1058-IV; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту - Закон України №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі по тексту - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Правовий аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є - трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі №235/805/17, від 06.12.2019 у справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі №500/1561/17, від 05.12.2019 у справі №242/2536/16-а.

Із записів копії трудової книжки позивача серії від 23.07.1981 серії НОМЕР_1 суд встановив, що позивач працював на різних підприємствах. Зокрема щодо спірного періоду вбачається, що у період з 01.03.1994 по 01.10.1994 позивач працював експедитором в ТОО "Укан" на території рф, з 02.02.1995 по 06.04.1996 позивач працював директором в ООО "Митра" на території рф, з 15.04.1996 по 22.04.1999 позивач працював директором в ООО "АТОН" на території рф, з 27.04.1999 по 26.01.2001 позивач працював на посаді начальника відділу у ЗАО "Аффа продукт" на території рф.

Підставою для неврахування до страхового стажу періодів роботи з 01.03.1994 по 01.10.1994, з 02.02.1995 по 06.04.1996, з 15.04.1996 по 22.04.1999, з 27.04.1999 по 26.01.2001 на території російської федерації згідно трудової книжки від 23.07.1981 серії НОМЕР_1 , відповідачем зазначено те, що з 01.01.2023 російською федерацією припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян-учасниць СНД від 13.03.1992, тому на осіб, які працювали в Росії після 01.01.1992, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні пенсії стажу та заробітку в російській федерації.

З цього приводу, суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 1 Закону України №1788-XII передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, республіки білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і рф, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Як вбачається з матеріалів справи, трудова книжка серії НОМЕР_2 від 23.07.1986р. надавалась відповідачу для розгляду питання про призначення пенсії.

Автентичність записів трудової книжки відповідачем не оспорюється.

Вказана трудова книжка містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірні періоди. Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

Таким чином, суд не виявив достатніх підстав для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача до його страхового стажу, а тому оскаржуване рішення не містить будь-яких правових підстав та мотивів не врахування зазначених періодів до страхового стажу позивача.

Водночас суд зазначає, що в силу пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, республіки білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож, припинення участі Російської Федерації в Угоді від 13.03.1992, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" від 29.11.2022 №1328, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Крім того, суд зазначає, що надана позивачем трудова книжка не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення/перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Необхідно зазначити, що те, що за іноземних осіб, які працювали на території рф, страхові внески за них роботодавцями не вносились в силу вимог чинного на відповідній території законодавства чи з інших підстав, не може бути підставою для незарахування вказаних періодів роботи до загального трудового стажу особи. Також, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене підприємствами.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.03.2018 в справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, періоди роботи позивача з 01.03.1994 по 01.10.1994, з 02.02.1995 по 06.04.1996, з 15.04.1996 по 22.04.1999, з 27.04.1999 по 26.01.2001 на території російської федерації згідно трудової книжки від 23.07.1981 серії НОМЕР_1 підлягають врахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо позовних вимог позивача стосовно зарахування періоду роботи з 11.09.1992 по 10.01.1994, суд зазначає наступне.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 10.06.1992 по 10.01.1994, суд зазначає наступне.

Оскільки в рішенні відповідача-2 від 24.04.2024 №49 не міститься інформації щодо відмови в зарахуванні зазначеного періоду, то ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки захисту підлягає лише порушене право, а тому суд не може вирішувати спір на майбутнє щодо правовідносин, які ще не настали.

Позовні вимоги щодо визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні періоду роботи до загального стажу та відмови у перерахунку пенсії позивача повністю поглинаються позовною вимогою про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, відтак задоволенню не підлягають.

Отже, суд приходить до висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача-2 від 24.04.2024 №49 про відмову у призначенні пенсії позивачу відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на висновки суду про те, що період роботи з 01.03.1994 по 01.10.1994, з 02.02.1995 по 06.04.1996, з 15.04.1996 по 22.04.1999, з 27.04.1999 по 26.01.2001 на території російської федерації згідно трудової книжки серії від 23.07.1981 серії НОМЕР_1 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, суд вважає, що належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача є задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 16.04.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до страхового стажу" періоди роботи з 01.03.1994 по 01.10.1994, з 02.02.1995 по 06.04.1996, з 15.04.1996 по 22.04.1999, з 27.04.1999 по 26.01.2001 на території російської федерації згідно трудової книжки від 23.07.1981 серії НОМЕР_1 , з урахуванням висновків суду.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд встановив, що за подання позовної заяви у цій справі позивач сплатила судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією, копія якої наявна в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вулиця Саєнка Андрія, будинок 10, місто Фастів, Київська область, 08500, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, місто Харків, 61002, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.04.2024 №49 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.04.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до страхового стажу" періоди роботи з 01.03.1994 по 01.10.1994, з 02.02.1995 по 06.04.1996, з 15.04.1996 по 22.04.1999, з 27.04.1999 по 26.01.2001 на території російської федерації згідно трудової книжки від 23.07.1981 серії НОМЕР_1 , з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА