Справа № 520/12573/25
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 р. № 520/12573/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Світлани Чудних,

за участю секретаря судового засідання - Яни Хоруженко,

представника позивача - Шрамко І.С.,

представника відповідача - Гундар М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 28.08.2024 року №7.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідачем протиправно винесено податкове повідомлення-рішення від 28.08.2024 року №7, оскільки порушено процедуру призначення такої перевірки, за результатами якої і прийнято оскаржуване рішення, у зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Представником відповідача надано до суду відзив на адміністративний позов, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що спірне податкове повідомлення-рішення винесене на підставі та у межах норм чинного законодавства, а наказ на проведення фактичної перевірки позивача є законним та обґрунтованим, відтак позов слід залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в сукупності, судом встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність з 17.09.2021 року.

Протягом 12-18 липня 2024 року Головним управлінням ДПС в м. Києві проведено фактичну перевірку торгової точки, де здійснює свою підприємницьку діяльність позивач.

За наслідками перевірки ГУ ДПС в м. Києві складено акт фактичної перевірки від 18.07.2024 № 90063/26/15/07/ НОМЕР_1 , в якому ГУ ДПС в м. Києві встановило, порушення п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зазначивши, що суб`єкт господарювання здійснює діяльність в сфері роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, в тому числі технічно складними побутовими товарами з використанням у своїй діяльності програмного реєстратора розрахункових операцій №, який зареєстрований 24.08.2022 за адресою: АДРЕСА_1 .

Перед початком перевірки проведено контрольну розрахункову операцію з придбання велокомп`ютера Sigma Sport Rox 12.1 EVO з GPS-навігацією за ціною 15 487,45 грн.

Розрахунок проведено в готівковій формі та продавцем видано чек на суму покупки.

Проте, за висновком акту перевірки ПРРО , через який проведено дану розрахункову операцію зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому за адресою: АДРЕСА_2 у ФОП ОСОБА_1 не зареєстровано РРО/ПРРО.

Таким чином, на думку перервіряючих, розрахункова операція з придбання велокомпютера за адресою: АДРЕСА_2 проведена без застосування РРО/ПРРО та без видачі розрахункового документа встановленого зразка.

Також в ході перевірки продавцю ОСОБА_2 вручено запити про надання документів, що стосуються предмета перевірки.

Проте, як зазначено в акті перевірки, документи, які стосуються предмета перевірки, які стосуються предмета перевірки не надано та в магазині станом на початок проведення перевірки також документи відсутні.

Крім того, перевіряючими в акті зазначено, що в ході проведення перевірки проведено опис залишків товарів, які знаходяться в реалізації в магазині, на загальну суму 3 974 694, 00., але документи, які підтверджують саме походження та надходження даного товару (накладні, ТТН тощо) - відсутні та до перевірки не надані.

Таким чином, на думку відповідача, субєктом господарювання не забезпечено ведення обліку товарних запасів за місцем реалізації на суму 3 974 694, 00 грн.

28 серпня 2024 року Головним управлінням ДПС у Харківській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), на підставі вищезазначеного Акта перевірки від 18.07.2024 №90063/26/15/07/, винесено податкове повідомлення-рішення № 7 (далі - ППР) про стягнення з ФОП Бондаря 3 990 181,45 грн штрафних санкцій за порушення п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону про РРО.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі -ПК України).

Пунктом 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України (надалі - ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що контролюючі органи виконують такі функції: 19-1.1.14. здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; 19-1.1.16. здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального; 19-1.1.17. проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Щодо підстав проведення перевірки, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог пп.62.1.3 п.6.2.1 ст.62 ПК України звірки та перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин, є формами податкового контролю.

П.75.1 ст.75 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною перевіркою згідно пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України вважається така, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Вона здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений у ст.80 ПК України.

Для вирішення спору суд враховує висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладені у поставної від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23.

Судова палата звернула увагу на правове формулювання п.80.2 ст.80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім п.81.1 ст.81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

У справі, що розглядається, в основу проведення фактичної перевірки позивача, відповідачем покладено підп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України (правова підстава).

За приписами підп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Вимоги до змісту наказу про проведення перевірки фактично визначені в абз.3 п.81.1 ст.81 ПК України.

За змістом вказаної норми права в такому наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Водночас аналіз абз.3 п.81.1 ст.81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

Верховний Суд у складі Судової палати вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

З матеріалів справи судом встановлено, що як підставу для проведення фактичної перевірки ФОП Бондаря у наказі ГУ ДПС у м. Києві від 05 липня 2024 року №4537-п наказі зазначено п.п. 80.2.2, 80.2.3, 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI зі змінами та доповненнями, Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зі змінами та доповненнями, Закону України від 21 червня 2012 року Про ціни та ціноутворення, зі змінами та доповненнями, також інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС.

Згідно з п.1 - наказано повести фактичні перевірки платників податків/об`єктів, зазначених у додатках 1-202, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).

В наказі зазначено обґрунтування: доповідна записка управління фактичних перевірок від 05.07.2024 № 1278/26-15-07-07-00-12.

Пунктом 2 наказу визначено начальнику управління фактичних перевірок ОСОБА_3 організувати проведення фактичних перевірок, зазначених у п.1 цього наказу протягом липня-серпня 2024 року.

В додатку № 166 до наказу ГУ ДПС в м. Києві від 05.07.2024 № 4537-п платником податків, який підлягає фактичній перевірці, зазначено ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 тривалість перевірки не має перевищувати 10 діб.

З вищенаведеного витікає висновок, що передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених пп. 80.2.3 п.80.2 ст.80 ПК України є письмове звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.

Як вбачається, наказ ГУ ДПС у місті Києві від 05.07.2024 року №4537-п Про проведення фактичних перевірок прийнятий на підставі доповідної записки управління фактичних перевірок від 05.07.2024 року №1278/26-15-07-07-00-12.

Таким чином, ГУ ДПС у місті Києві отримало інформацію від управління фактичних перевірок, що входить до його структури, при цьому як одна із підстав прийняття наказу зазначено як письмове звернення покупця (пп. 80.2.3 п.80.2 ст.80 ПК України).

Отже, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків.

Але при цьому контролюючий орган жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав чітку мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.

Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 у справі №320/1864/21 дійшов висновку, що для зазначення підстави для проведення перевірки не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України.

Тобто підставою для проведення фактичної перевірки є не посилання на положення Податкового кодексу України, а зазначення конкретно-визначених відомостей та/або даних, які відображені на матеріальних носіях або в електронному вигляді, що стали безпосередньою підставою для проведення фактичної перевірки з яких особа, яка знайомиться із наказом, може встановити обґрунтованість її призначення та проведення.

Вказані правові висновки щодо правомірності призначення перевірки та змісту наказу підтверджені подальшої практикою Верховного Суду.

Також, наказом ГУ ДПС в м. Києві від 05 липня 2024 року № 4537-п доручено провести фактичну перевірку тривалістю 10 діб з 12.07.2024 за період діяльності, який в наказі не конкретизовано, лише вказано посилання на ст. 102 Податкового кодексу України.

Неможливо залишити поза увагою запит про надання документів від 12 липня 2024 року, виданого на підставі наказу від 05 липня 2024 року № 4537-п, під час проведення фактичної перевірки за період діяльності за період діяльності з 01.01.2024 по 12.07.2024 надати документи.

Так, у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що в разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

У зв`язку з викладеним, суд перевіряє наявність порушень, встановлених відповідачем під час перевірки.

Так, контролюючим органом застосовано до позивача штрафні санкції за порушення пункту 1, 2, 12 статті 3 України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій, у торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 року №265/95-ВР.

В розрахунку фінансових санкцій, що доданий до акта фактичної перевірки, вказано, що відповідальність за порушення, що зафіксовані в акті фактичної перевірки, передбачено п.1 ст. 17 та ст. 20 Закону про РРО.

Пунктом 1 ст. 17 Закону про РРО встановлює дії, які є порушеннями, та передбачає відповідальність за них.

Дії, які вважаються порушеннями і передбачені у п.1 ст. 17 Закону про РРО, фактично зводяться до наступних:

1. Проведення розрахункової операції через РРО, але не на повну суму вартості проданих товарів.

2. Непроведення операції через РРО взагалі.

3. Невидача розрахункового документа, що доводить розрахункову операцію.

Таким чином, за кожне з цих порушень можна накласти штраф, передбачений п.1 ст. 17 Закону про РРО.

Із розрахунку не вбачається за можливе встановити, за яке саме із порушень до позивача було застосовано штраф.

Щодо висновків контролюючого органу про проведення контрольної розрахункової операції з продажу товарів на загальну суму 15 487,45 грн без застосування РРО та/або ПРРО, суд зазначає наступне.

Так, в акті в п. 2.2.19. зазначено, що додаткова інформація про факти, встановлені в ході перевірки, а саме зазначено, що перед початком перевірки проведено контрольну розрахункову операцію з придбання велокомпютера Sigma Sport Rox з GPS-навігацією за ціною 15 487,45 грн.

У спірному акті перевірки зафіксовано, що розрахунок проведено в готівковій формі та продавцем видано чек на суму покупки, проте ПРРО , через який проведено дану розрахункову операцію зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому за адресою: АДРЕСА_2 у ФОП ОСОБА_1 не зареєстровано РРО/ПРРО.

Таким чином, відповідач зробив висновок, що розрахункова операція з придбання велокомп`ютера за адресою: АДРЕСА_2 проведена без застосування РРО/ПРРО та без видачі розрахункового документа встановленого зразка.

Однак вказана інформація не відповідає дійсним обставинам справи, у зв`язку з тим, що чек, який є в матеріалах перевірки, є фіскалізованим, оскільки при скануванні QR-код перенаправляє за посиланням: https://cabinet.tax.gov.ua/cashregs/check?id=CJU9ikKPbI& date=20240712&time=1314&fn=&sm=15487.45#7e9bc37ae6655e612e8308e41d4fa61de570ba73a78a43f88a335b58c066a9e0,1411,15487.45, в Пошук фіскального чека.

Разом з тим, на чеку написано, що він фіскалізований, зазначено фіскальний номер, що підтверджується відповідним скріншотом із сайту ДПС - Пошук фіскального чеку.

Відтак, контрольна розрахункова операція була фіскалізована.

Позивач має єдиний зареєстрований ПРРО з фіскальним номером , через який проведено дану розрахункову операцію зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а розрахункова операція з використанням даного ПРРО була проведена за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем здійснення господарської діяльності позивач ПРРО не реєстрував.

Тобто в акті фактичної перевірки не заперечується факт проведення розрахункової операції із застосуванням РРО та/або ПРРО. Питання виникли щодо того, чи належним чином було зареєстровано РРО та/або ПРРО.

В свою чергу у розрахунку штрафних санкцій вказано, що позивачем розрахункові операції взагалі не проводяться через РРО.

Дана обставина спростовується чеком, який є в матеріалах справи, та скріншотом із електронного кабінета платника.

Отже, притягнення до відповідальності за зазначене порушення є протиправним.

Таким чином, твердження щодо того, що ФОП ОСОБА_1 проводив розрахункові операції з продажу товарів без застосування ПРРО не відповідає дійсності, оскільки застосовувалось ПРРО, що зареєстровано ФОП ОСОБА_1 на іншу господарську одиницю.

Поряд із тим, пункт 1 ст. 17 Закону про РРО не встановлює відповідальності за проведення розрахункової операції через РРО, що не зареєстрований належним чином.

Отже, п.1 ст. 17 Закону про РРО не може бути застосованим до платника податків за проведення розрахункової операції через РРО, що не зареєстрований належним чином, оскільки такого роду випадок виходить за межі правового регулювання даної норми.

Щодо висновків контролюючого органу про проведення розрахункових операцій з продажу товарів без видачі відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків), судом зазначається наступне.

Так, в акті в п. 2.2.19. зазначено, що додаткова інформація про факти, встановлені в ході перевірки, а саме зазначено, що «розрахунок проведено в готівковій формі та продавцем видано чек на суму покупки. Проте, ПРРО , через який проведено дану розрахункову операцію зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому за адресою: АДРЕСА_2 у ФОП ОСОБА_1 не зареєстровано РРО/ПРРО. Таким чином, розрахункова операція з придбання велокомпютера за адресою: АДРЕСА_2 проведена без застосування РРО/ПРРО та без видачі розрахункового документа встановленого зразка».

Положенням п.1 ст. 3 Закону про РРО, в порушення якого ставиться податковим органом позивачу, вказано, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій.

Оскільки розрахункові операції проводились через ПРРО, який зареєстровано на іншу господарську одиницю, то відповідно і розрахункові документи певною мірою можуть не відповідати встановленій формі і змісту.

Стосовно форми (зразка) розрахункового документа, суд зазначає наступне.

Згідно з абз. 19 ст. 2 Закону про РРО, розрахунковий документ документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Незначні недоліки змісту розрахункового документа, якщо при цьому можна відтворити та ідентифікувати розрахункову операцію за місцем її проведення, без розбіжностей за допомогою реєстратора розрахункових операцій (тощо), але і підтвердити її виконання не можуть превалювати над функцією розрахункового документа і відповідно не можуть бути підставою для притягнення платника податків до фінансової відповідальності, оскільки при цьому від держави не приховується належний облік розрахункової операції на повну суму з використанням ПРРО, держава не зазнає ніяких негативних наслідків, покупця не обдурено, жодна зі сторін угоди та інші особи не зазнають негативних наслідків.

Верховний Суд у постанові від 27.11.2023 у справі № 420/11790/22 вказав, що якщо звернути увагу на об`єктивну сторону складу правопорушення, а саме дії, які складають суть протиправної поведінки платника податків, то в контексті пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР відповідальність настає за дії, які за своєю суттю та способом спрямовані на приховування належного обліку здійсненої розрахункової операції на повну суму з використанням реєстраторів розрахункових операцій, тощо.

Суд зазначає, що розрахункового документу встановлюються певні вимоги щодо відтворення його змісту.

Водночас, відсутність певного елементу змісту (незначний недолік) у такому розрахунковому документі, який в свою чергу у повному обсязі надає можливість не тільки відтворити, зрозуміти та ідентифікувати розрахункову операцію за місцем її проведення не приховуючи її сутність за допомогою реєстратора розрахункових операцій (тощо), але і підтвердити її виконання, не може бути правовою підставою для притягнення такого платника податків за пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР, а саме як за невидачу такого розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції.

Зокрема, з наявної в матеріалах справи інформації про зміст фіскальних чеків можливо ідентифікувати назву суб`єкта господарювання, дату покупки, номер чека, загальну суму, продавця товару, вид товару, найменування товару, кількість товару, тощо.

На переконання суду, застосування штрафів у разі технічної помилки, зокрема помилки в номері будинку, при реєстрації РРО, яка не вплинула на фактичне здійснення розрахункових операцій і не була спрямована на ухилення від оподаткування, застосування штрафу є надмірним і необґрунтованим.

Щодо висновків контролюючого органу про неведення позивачем в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів, суд зазначає наступне.

Як вбачається з акта фактичної перевірки, перевіркою встановлено незабезпечення ведення обліку товарних запасів за місцем реалізації на суму 3 974 694, 00 грн.

Законом України від 06 липня 1995 року№265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі Закон №265/95-ВР) визначено правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку.

Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Оскільки позивач є платником єдиного податку 2 групи і не здійснює господарську діяльність з продажу технічно складних побутових товарів, то на нього не поширюється вказана норма щодо ведення обліку товарних запасів та позивач дотримується норм законодавства.

Посадові особи органу податкового контролю придбали велокомп`ютер вважаючи, що даний товар належить до технічно складних побутових товарів і на підставі цього здійснили опис залишків товарів, що знаходяться в реалізації в магазині, на загальну суму 3 974 694, 00 грн.

На зазначену суму було і виписано штрафні санкції лише через те, що нібито позивач здійснює діяльність з продажу технічно складних побутових товарів.

Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2017 № 231.

Проте, жоден із товарів, які були в реалізації магазину позивача на момент проведення перевірки, не входить до переліку технічно складних побутових товарів.

Так, на підтвердження цього факту 05 вересня 2024 позивачем було отримано експертний висновок № 1035/24, в якому вказано, що товар велокомпютер Sigma Rox 12.1 EVO, який і було придбано під час контрольної закупки при перевірці , що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось уповноваженим представником під час судового засідання, згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) має код 9029 20 31 90, а отже не відноситься до переліку технічно складних побутових товарів.

Відтак, у позивача не виникало обов`язку вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, тому накладення штрафних санкцій за порушення п. 12 ст. 3 Закону про РРО, якого фактично не було, є неправомірним.

Також суд критично оцінює акт опису товарів на місці продажу відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до положень Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, єдиний спосіб забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства проведення інвентаризації активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Тому відповідно до пп. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 ПКУ контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

При цьому, проведення інвентаризації має здійснюватися саме платником, а контролюючий орган може лише вимагати її проведення.

Отже, проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку.

Слід вказати, що організація та основні правила проведення інвентаризації врегульовано Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року №879 (далі Положення №879).

Згідно з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 06.02.2020 року по справі №807/1556/17 використання приписів Положення №879 можливо для проведення та оформлення результатів відповідної інвентаризації фізичною особою підприємцем.

Вказаним Положенням №879 (абз.6 п.7) також визначено, що проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. Інвентаризація має розпочатися в термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цього органу, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.

Проте, інспектори самостійно без участі платника податку здійснили опис товару, дані якого застосовані для розрахунку фінансових санкцій та винесення оскаржуваного ППР.

Враховуючи вищевикладене, такі дії контролюючого органу не ґрунтуються на положеннях законодавства, а отже контролюючий орган діяв не в межах повноважень, не на підставі та не у спосіб визначених законодавством.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що у діях позивача відсутнє порушення п. 1,2,12 ст. 3 Закону про РРО.

Відтак, суд приходить до висновку, що ППР від 28.08.2024 № 7 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню в цілому, оскільки порушення не знайшли свого фактичного відображення та повністю спростовуються доказами. Інших доказів у спростування вказаного відповідачем не надано, судом не встановлено.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 28.08.2024 року №7.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області у розмірі 12112,00(дванадцять тисяч сто дванадцять ) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено та підписано 18.11.2025 року.

Суддя Світлани ЧУДНИХ