Справа № 400/4600/25
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 р. Справа № 400/4600/25

Головуючий в 1 інстанції: Бульба Н.О. Дата і місце ухвалення: 03.10.2025р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 28.12.2024р. про перерахунок належних виплат;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт сержанта ОСОБА_1 від 28.12.2024р. про перерахунок виплат;

- визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити сержанту ОСОБА_1 належні виплати за період з 25.03.2023р. по 04.04.2023р. та з 04.04.2023р. по 17.04.2023р. (періоди стаціонарного лікування у закладі охорони здоров`я), з 18.04.2023р. по 18.05.2023р. (період перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі рішення ВЛК), з 22.06.2023р. до 28.07.2023р. (період перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі рішення ВЛК), з 30.08.2023р. по 08.09.2023р. (період стаціонарного лікування у закладі охорони здоров`я), з 13.11.2023р. по 27.11.2023р. (період стаціонарного лікування у закладі охорони здоров`я);

- визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь сержанта ОСОБА_1 додаткову винагороду як військовослужбовцю, який приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у розмірі 30 000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань за період з 04.03.2023р. до 21.12.2023р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , під час якої на його користь нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення у не належному розмірі. Зокрема, відповідачем не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168, за періоди стаціонарного лікування ОСОБА_1 в закладах охорони здоров`я, за періоди перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі рішення ВЛК. Крім того, за період з 04.03.2023р. до 21.12.2023р. військовою частиною не виплачено сержанту ОСОБА_1 додаткову винагороду, як військовослужбовцю, який приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у розмірі 30 000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань. Рапорт ОСОБА_1 від 28.12.2024р. про перерахунок виплат, поданий через відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 засобами електронного документообігу, військовою частиною у встановленому порядку не розглянуто, що являється протиправною бездіяльністю відповідача.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року закрито провадження у справі в частині вимог щодо виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди з розрахунку 100 000,00 грн. за періоди з 22.06.2023р. по 27.06.2023р., з 28.06.2023р. по 28.07.2023р., з 30.08.2023р. по 08.09.2023р., з 13.11.2023р. по 27.11.2023р. на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення від 03.10.2025р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції необґрунтовано виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення позивача до відповідача із рапортом від 28.12.2024р. про перерахунок належних виплат. ОСОБА_1 стверджує, що відповідний рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 разом з копіями медичних документів ним подано через ІНФОРМАЦІЯ_2 засобами системи електронного документообігу (вихідна РК №Н(вих.)-6-1950 від 28.12.2024р.).

Також, апелянт посилається на те, що в оскаржуваному рішенні суд безпідставно виходив з того, що в довідці ВЛК від 17.04.2023р. вказано характер отриманої ОСОБА_1 під час проходження військової служби травми як легкої. Судом не враховано, що згідно вказаної довідки позивач потребує відпустки за станом здоров`я тривалістю 30 календарних днів. Більше того, довідкою ВЛК від 27.06.2023р. №5346 ця ж сама травма визначена як тяжка та пов`язана із захистом Батьківщини.

Посилається апелянт і на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки твердженням ОСОБА_1 про неотримання ним за період з березня 2023 року по грудень 2023 року додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. з розрахунку на місяць пропорційно часу виконання заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Військова частина НОМЕР_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що він не вчиняв протиправної бездіяльності стосовно не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 28.12.2024р., оскільки згідно з даними вхідних документів у системі електронного документообігу (СЕДО) будь-які відомості про надходження цього рапорту від позивача відсутні. Додаткова грошова винагорода з розрахунку 100 000 грн. за березень - квітень 2023 року ОСОБА_1 виплачена у повному обсязі. Щодо виплати відповідної грошової винагороди за травень 2023 року, то судом першої інстанції правомірно враховано, що згідно довідки військово-лікарської комісії КНП Харківська обласна рада лікарня «Обласний госпіталь ветеранів війни» №412 від 17.04.2023р. травма, поранення, так, пов`язане з проходженням військової служби, але встановлено, що за наказом МОЗ №370 від 04.07.2007р. травма є легка. За наведених обставин дана довідка не дає підстав відповідачу здійснити нарахування та виплату оспорюваної додаткової винагороди відповідно до вимог Постанови КМ України №168 за час перебування ОСОБА_1 у відпустці після поранення з 01.05.2023р. по 18.05.2023р. Враховуючи те, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.03.2023р. №83 ОСОБА_1 вважається таким, що з 24.03.2022р. вибув зі складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області, після виконання службових (бойових) завдань у складі оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », тому відсутні правові підстави для нарахування йому грошової винагороди в розмірі 30 000 грн.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 04.03.2023р. по 21.12.2023р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки про обставин травми від 24.03.2023р. №1979 ОСОБА_1 23.03.2023р. одержав мінно-вибухову травму, поранення.

У період з 25.03.2023р. до 04.04.2023р., з 04.04.2023р. до 17.04.2023р. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, з 18.04.2023р. до 18.05.2023р. - у відпустці за станом здоров`я.

За період проходження лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я позивачу нараховано та виплачено додаткову грошову винагороду.

Як стверджує позивач, не погодившись із розміром виплаченої на його користь додаткової грошової винагороди, він 28.12.2024р. подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_2 про перерахунок виплат.

Рапорт від 28.12.2024р. відповідачем не розглянуто. Листом від 23.04.2025р. військова частина повідомила ОСОБА_1 про те, що його рапорт не надходив.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту від 28.12.2024р. про перерахунок належних виплат, а також щодо нарахування та виплати належних виплат за періоди стаціонарного лікування у закладі охорони здоров`я та перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі рішення ВЛК ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду. Також, позивач просив зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на його користь додаткову винагороду як військовослужбовцю, який приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у розмірі 30 000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань за період з 04.03.2023р. до 21.12.2023р.

Суд першої інстанції визнав необґрунтованими позовні вимог ОСОБА_1 та відмовив в їх задоволенні. Зокрема, суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення позивача до відповідача з рапортом від 28.12.2024р. про перерахунок належних виплат. За висновками суду, за березень та квітень 2023 року позивачу нараховано та виплачено додаткову грошову винагороду у належному розмірі. Що ж до виплати додаткової грошової винагороди за травень 2023 року, то суд зазначив, що згідно довідки тимчасової військово-лікарської комісії від 17.04.2023р. ОСОБА_1 отримав легку травму, в той час як Постановою №168 передбачено виплату додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Також, суд першої інстанції не знайшов правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо виплати винагороди у розмірі до 30 000 грн. за період з 04.03.2023р. до 21.12.2023р. Суд звернув увагу, що Порядком №260 виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. передбачено військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави. ОСОБА_1 з 24.03.2023р. вибув зі складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області, після виконання службових (бойових) завдань у складі оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », тому відсутні правові підстави для нарахування йому грошової винагороди в розмірі 30 000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Статтею 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статей 14, 31, 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців.

У письмовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі.

Пунктом 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31.01.2024р. №40, передбачено, що одним з видів документів, які створюються у Збройних Силах України, є рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту, визначений Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України 06 серпня 2024 року №531, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 року за №1214/42559 (далі - Порядок №531).

Згідно розділу ІІ Порядку №531, рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку. Відповідь на усний рапорт надається усно.

Особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі встановлені розділом IV Порядку №531.

Згідно п.1 цього розділу, рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони «Армія+» (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України.

Відповідно до п. 9-13 даного розділу Порядку №531, безпосередній командир (начальник) надає відповідь на електронний рапорт військовослужбовця шляхом погодження або непогодження рапорту із зазначенням правового обґрунтування та пропозицій і накладенням свого кваліфікованого електронного підпису та/або удосконаленого електронного підпису, та/або з використанням засобів Державного вебпорталу, що підтверджується накладенням кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Державного вебпорталу.

Після погодження рапорту безпосередній командир (начальник) повинен відправити електронний рапорт військовослужбовця на погодження до свого безпосереднього командира (начальника), ввівши його ID-номер, а той, у свою чергу, до наступного прямого командира (начальника), ввівши його ID-номер, і так до командира (начальника), який має право приймати рішення по суті рапорту військовослужбовця.

Якщо безпосереднім командиром (начальником) військовослужбовця є командир (начальник) підрозділу, військовослужбовець вводить ID-номер СЕДО підрозділу, який можна отримати в службі діловодства.

Погодження рапорту в електронній формі безпосереднім та всіма наступними прямими командирами (начальниками) відображається на резолюції до рапорту (додаток 1), на який накладається електронна печатка адміністратора Державного вебпорталу. Даний документ надходить до СЕДО підрозділу разом з файлом рапорту.

У разі непогодження рапорту безпосереднім командиром (начальником), наступним прямим командиром (начальником) або відповідальною посадовою особою служби діловодства рішення про відмову в задоволенні вимог рапорту, із зазначенням правової підстави та обґрунтуванням, зазначається в окремому документі - «Резолюції до рапорту» (додаток 2), на який накладається кваліфікований електронний та/або удосконалений електронний підпис особи, що прийняла рішення про непогодження рапорту, та/або накладається кваліфікована електронна печатка технічного адміністратора Державного вебпорталу.

Пунктом 19 розділом IV Порядку №531 встановлено, що розгляд рапортів, поданих в електронній формі, здійснюється у строки, передбачені пунктом 9 розділу III цього Порядку, встановлених для паперових рапортів.

За змістом п. 9 розділу IІІ Порядку №531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Як стверджує ОСОБА_1 рапорт від 28.12.2024р. ним подано до військової частини в електронній формі через ІНФОРМАЦІЯ_2 засобами системи електронного документообігу (вихідна РК №Н(вих.)-6-1950 від 28.12.2024р.).

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази надходження до відповідача рапорту позивача від 28.12.2024р. про перерахунок належних виплат.

З наданої військовою частиною НОМЕР_2 копії журналу вхідних документів вбачається, що у період з 28.12.2024р. по 30.12.2024р. в ньому відсутні записи про надходження та реєстрацію відповідного рапорту ОСОБА_1 .

Також, згідно з даними вхідних документів у системі електронного документообігу (СЕДО), будь-які відомості про надходження рапорту ОСОБА_1 від 28.12.2024р. відсутні.

Бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є саме пасивна поведінка відповідного суб`єкта, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та (або) іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

За наведених обставин, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів щодо обізнаності військової частини про подання ОСОБА_1 рапорту від 28.12.2024р. про здійснення перерахунку проведених йому виплат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 28.12.2024р. та зобов`язання військову частину розглянути такий рапорт.

Щодо виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168, у збільшеному до 100 000,00 грн. розмірі за період з 25.03.2023р. по 04.04.2023р. та з 04.04.2023р. по 17.04.2023р. (періоди стаціонарного лікування у закладі охорони здоров`я), з 18.04.2023р. по 18.05.2023р. (період перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі рішення ВЛК), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2023 рік від 23.05.2025р. №2696 позивачу нарахована додаткова грошова винагорода за березень 2023 року в квітні 2023 року з розрахунку 100 000 грн. в розмірі 90 322,58 грн., за квітень 2023 року - в травні 2023 року з розрахунку 100 000 грн. в розмірі 100 000,00 грн.

Виплата позивачу додаткової грошової винагороди за березень-квітень 2023 року підтверджується наявною в матеріалах справи зарплатною карткою військовослужбовця ОСОБА_1 за 2023 рік.

Таким чином, право ОСОБА_1 на додаткову грошову винагороду за періоди з 25.03.2023р. по 04.04.2023р., з 04.04.2023р. по 17.04.2023р., з 18.04.2023р. по 30.04.2023р. не порушено військовою частиною, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо виплати додаткової грошової винагороди за травень 2023 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання.

За змістом пункту 19 статті 10-1 вказаного Закону надання військовослужбовцям у період, передбаченим пунктом 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197 (далі - Порядок №260).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022р. прийняв Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).

Згідно пункту 1 Постанови №168 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби (та деяким іншим передбаченим у постанові категоріям осіб), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби),- розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацом 4 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно до вимог пункту 1 Постанови №168, п.7 Окремого доручення Міністра оборони №912/з/29 єдиною підставою для включення військовослужбовця до наказу командира військової частини на виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 гривень за періоди відпустки та відповідно набуття права на її нарахування, виплату є виключно довідка ВЛК.

Згідно довідки військово-лікарської комісії КНП Харківська обласна рада лікарня «Обласний госпіталь ветеранів війни» №412 від 17.04.2023р. травма, поранення, так, пов`язане з проходженням військової служби. Встановлено, що за наказом МОЗ №370 від 04.07.2007р. травма є легка.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана довідка ВЛК не дає підстав військовій частині здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до вимог Постанови №168 за час перебування ОСОБА_1 у відпустці після поранення в травні 2023р.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що довідкою ВЛК від 27.06.2023р. №5346 ця ж сама травма визначена як тяжка та пов`язана із захистом Батьківщини, оскільки відпустка після поранення в травні 2023р. надавалася ОСОБА_1 саме на підставі довідки ВК №412 від 17.04.2023р. і підстав для її неврахування у відповідача не було.

Щодо виплати додаткової грошової винагороди у розмірі до 30 000 грн. за період з 04.03.2023р. до 21.12.2023р. колегія суддів виходить з наступного.

Як вже зазначалося колегією суддів, за березень-квітень 2023 року позивачу виплачено додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №168, у збільшеному до 100 000,00 грн. розмірі.

Відповідно до п.2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується, зокрема в таких розмірах: 30000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління).

Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Згідно п.8, п.9 Розділу XXXIV Порядку №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини; керівника органу військового управління командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.03.2023р. №83, позивача направлено на лікування у зв`язку з пораненням, а також він вважається таким, що з 24.03.2023р. вибув зі складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області, після виконання службових (бойових) завдань у складі оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

З урахуванням того, що Порядком №260 передбачено виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. лише тим військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, то підстави для виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за спірний період відсутні.

Підсумовуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення скарги позивача колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 листопада 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук