Справа № 766/11464/25
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 766/11464/25

Перша інстанція: суддя Скрипнік Л.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів Бойка А.В., Єщенка О. В.,

при секретарі - Альонішко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі територіального підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Міністерства оборони України в особі територіального підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №3/ЮС/ТСМ від 30.06.2025, про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25500,00 грн. та закрити провадження у справі.

Також позивач просить стягнути на його користь судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова винесена із суттєвими порушеннями як матеріального (відсутність доказів наявності у його діях складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП), так і процесуального законодавства (проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та за відсутності відомостей про її належне повідомлення про дату, час і місце розгляду).

Як пояснює позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 не забезпечив завчасне повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, не надав мінімально встановлений КУпАП строк для підготовки до розгляду справи та не гарантував можливості підготовки до свого захисту, які регламентовані пунктом в частини 3 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

На переконання позивача постанова про накладення адміністративного стягнення є протиправною, а тому має бути скасована, а провадження у справі слід закрити.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції; постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, та вважає, що суб`єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваної постанови.

Заперечуючи правомірність спірної постанови апелянт посилається на те, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення не надав належної оцінки тому факту, що суб`єкт владних повноважень належним чином не повідомив його про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Апелянт звертає увагу на те, що дата розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття постанови передує даті, на яку відповідач посилається як на дату сповіщення його про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

На переконання апелянта, відповідач під час винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності був позбавлений можливості належним чином пересвідчитись про вручення повістки або про причини її не вручення, оскільки повідомлення про невручення повістки повернулося до ІНФОРМАЦІЯ_3 06.07.2025, в той час як постанови винесена 30.06.2025.

Також, апелянт наголошує на безпідставності тверджень відповідача про те, що він у встановлений законодавством строк не оновив облікові дані, оскільки наявним у матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних підтверджується факт оновлення даних через ЦНАП у м. Херсоні.

На переконання апелянта, під час вирішення спору суд першої інстанції наведені обставини не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до положень статей 124-130 КАС України, однак в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 30.06.2025 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 винесена постанова №3/ЮС/ТСМ, згідно якої ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП та на останнього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1500,00 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що згідно з розділом 20 пункту 1 підпункту 5 ПК України складає 25500,00 грн.

Згідно вказаної постанови в порушення вимог статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок», статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в умовах особливого періоду, будучи належним чином сповіщеним повісткою №4056833 про необхідність явки 30.06.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних, на вказаний виклик ОСОБА_1 не з`явився.

Також в постанові зазначено, що вивченням облікової карти системи «Оберіг» встановлено, що ОСОБА_1 , в порушення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», в умовах особливого періоду, не уточнив протягом 60 днів з дня набрання ним чинності, тобто в період з 18.05.2024 по 16.07.2024, в повному обсязі свої персональні дані в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, визначені статтею 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовослужбовців та резервістів, а саме: 17-1) відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.

Таким чином, відповідач вважав, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. При розгляді справи обставин, які б пом`якшували та/або обтяжували адміністративну відповідальність ОСОБА_1 не встановлено.

Позивач, вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що позивач 24.03.2025 став на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_5 , що свідчить про вчинення ним адміністративного правопорушення, також суд встановив, що позивач не відреагував на повістку про виклик до відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що неявка позивача на розгляд адміністративної справи не є поважною причиною, оскільки під час постановлення на військовий облік останній задекларував одну адресу, однак в подальшому змінивши адресу проживання, у встановлений законодавством семиденний строк про зміну адреси проживання не повідомив відповідний орган, через що повідомлення про розгляд адміністративної справи направлене за старою адресою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову та скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Стаття 9 КАС України визначає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений КУпАП.

Положення статті 1 КУпАП встановлюють, що завданням цього кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Стаття 235 КУпАП передбачає, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП, передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В свою чергу, згідно частини 1 статті 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно частини 3 статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період,- тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанови №3/ЮС/ТСМ від 30.06.2024, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

При цьому, 18.05.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», яким стаття 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» викладена у новій редакції.

Так, згідно частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Крім того, згідно підпункту 1 пункту 2 розділу IІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України 11.04.2024 № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», встановлено, що під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 №2105-IX, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Тобто, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, починаючи з 18.05.2024, отримали обов`язок щодо уточнення зазначених даних, який має бути виконаним протягом 60 днів, в один з трьох способів, зокрема, шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.

З матеріалів справи вбачається, що 24.03.2025 ОСОБА_1 через ЦНАП у м. Херсоні став на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_5 , де задекларував свою адресу АДРЕСА_1 .

20.06.2025 на адресу ОСОБА_1 відповідач направив повістку №4056833 про виклик у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП України, а також для уточнення даних, на 10.00 год. 30.06.2025.

Отже, з наведеного вбачається, що вказані вище дії, у встановлені строки в один з трьох передбачених законодавцем способів позивач не вчинив.

З іншого боку, оцінюючи доводи апелянта щодо не дотримання відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів керується наступним.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що суб`єкт владних повноважень належним чином сповістив ОСОБА_1 про дату розгляду справи, однак з огляду на неявку останнього вважав, що підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Колегія суддів такі висновки суду вважає помилковими, з огляду на наступне.

Згідно пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є, зокрема, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Як мовилося вище, 20.06.2025 на адресу ОСОБА_1 направлена повістка №4056833 про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних, а також про виклик у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП України на 30.06.2025 о 10.00 год. рекомендованим листом АТ «Укрпошта».

При цьому, згідно наявного в матеріалах справи трекінгу АТ «Укрпошта» №252, вказане поштове відправлення повернуте 06.07.2025 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку із відсутністю одержувача за вказаною адресою, конверт також містить відмітку(адресат відсутній за адресою» (а.с.46, 50).

Аналіз встановлених апеляційним судом обставин справи свідчить про те, що 30.06.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності був позбавлений можливості належним чином пересвідчитись про вручення останньому повістки або про причини її невручення.

Частина 1 статті 268 КУпАП передбачає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Таким чином, з аналізу наведених положень вбачається, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка, зокрема, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання.

В свою чергу, обов`язковою умовою для розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, є наявність даних про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Варто також зазначити, що відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13.02.1991 при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77)31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

У зв`язку з викладеним вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність порушень з боку суб`єкта владних повноважень процедури притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частини 1-3 статті 73 КАС України визначають, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

В контексті даної справи, колегія суддів вважає, що відповідач не довів дотримання ним процедури розгляду справи у частині забезпечення участі позивача у розгляді справи та ознайомлення з правами, визначеними статтею 268 КУпАП, тобто порушив порядок розгляду справи, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В свою чергу, докази належного повідомлення позивача про дату слухання його справи в матеріалах справи відсутні, а наданий відповідачем трекінг поштового відправлення №252 на думку колегії суддів не є належним доказом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за умови відсутності доказів сповіщення позивача про розгляд його справи 30.06.2025, суб`єкт владних повноважень протиправно розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та прийняв оскаржувану постанову.

Отже, встановлені під час апеляційного розгляду обставини справи вказують на суттєві процесуальні прошення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови від 30.06.2025 №3/ЮС/ТСМ про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням викладеного колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги про протиправність постанови про накладення адміністративного стягнення, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга має бути задоволена.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду першої інстанції сплатив судовий збір у розмірі 606,00 грн., а при зверненні до суду апеляційної інстанції - у розмірі 908,50 грн.

Враховуючи те, що за наслідками розгляду адміністративної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у загальному розмірі в сумі 1514,50 грн.

Згідно положень пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому рішення слід скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2025року скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити позов ОСОБА_1 .

Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі про адміністративне правопорушення №3/ЮС/ТСМ від 30.06.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності- закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 1514,50 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять грн. 50 коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко