Справа № 200/7472/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року справа №200/7472/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 р. у справі № 200/7472/24 (головуючий І інстанції Духневич О.С.) за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , як дружині учасника бойових дій ОСОБА_2 , грошової компенсації за всі дні невикористаної календарної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у кількості 112 календарних дня за період 2015 - 2022 роки;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як дружині учасника бойових дій ОСОБА_2 , грошову компенсацію за всі дні невикористаної календарної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у кількості 112 календарних дня за період 2015 - 2022 роки;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , як дружині учасника бойових дій ОСОБА_2 , грошової компенсації вартості неотриманого її чоловіком речового майна під час проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 до дня загибелі;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як дружині учасника бойових дій, ОСОБА_2 , грошову компенсацію вартості неотриманого її чоловіком речового майна під час проходження ним військової служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України до дня загибелі, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01.01.2022.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Обґрунтовано скаргу тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

В скарзі зазначено, що за положенням законодавства, у разі якщо особа, яка не використала за життя право на отримання усіх належних йому соціальних виплат, такі виплати передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач, в розумінні Закону України № 2011-ХІІ та Інструкції № 558, є членом сім`ї, а саме дружиною померлого ОСОБА_2 , суд дійшов помилкового висновку про відсутність у неї права на отримання компенсації за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки її померлого чоловіка, як учасника бойових дій за період з 2015 року до 2022 року.

ОСОБА_2 за період проходження військової служби набув право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки, яке виникло до дня його смерті, однак відповідач не надав суду відомостей про отримання останнім такої компенсації, а тому вона (грошова компенсація) повинна бути передана членам його сім`ї- дружині, позивачу у даній справі.

Норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняли право дружини учасника бойових дій ОСОБА_1 на отримання у рік звільнення чоловіка у зв`язку із смертю на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку ОСОБА_2 набув під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з дружиною померлого ОСОБА_1 усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Судом необґрунтовано прийняті доводи відповідача про відсутність у позивачки права на отримання належної компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, у зв`язку із набранням законної сили Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб" № 3379-1Х від 06.09.2023 після загибелі чоловіка позивачки, оскільки таке право визначене вищевказаними нормативними актами.

Відповідач не виконавши вимоги ухвали суду, не надав жодного доказу на підтвердження причин, з яких він не виконав вимоги ухвали суду, натомість обмежився загальними фразами про знищення та захоплення.

Відповідач не надав позивачу на його адвокатський запит, суду на його ухвалу жодного доказу про знищення службових документів НОМЕР_1 прикордонного загону у АДРЕСА_1 , які стосуються питання забезпечення речовим майном ОСОБА_2 : акт про вилучення документації або акт про знищення документації тощо.

Позивач надав суду докази, які підтверджують, що вона здійснила усі залежні від неї дії, спрямовані на отримання відповідного доказу, а відповідач не надав жодного письмового доказу на підтвердження твердження про неможливість їх надати.

Позивач не просив суд розрахувати та стягнути конкретну (визначену) суму компенсації, що вимагало б від суду перевірити правильність розрахунку та встановити розмір грошової компенсації належної до виплати позивачу.

Від відповідача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що позивачем до позовної заяви не надано жодних доказів, які б свідчили про протиправні дії Військової частини НОМЕР_2 .

Зазначає, що законодавством України чітко розмежовано оплату праці працівникам та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям під час проходження останніми військової служби або виконання службових обов`язків, в тому числі і в Держприкордонслужбі України. Тобто, спеціальним законодавством врегульовані правовідносини щодо наявності вищенаведених норм Інструкції № 558 та Статуту внутрішньої служби ЗСУ. Відтак в даному випадку норми КЗпП України не підлягають застосуванню

Щодо підстав для виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, зазначає, що аналіз норм законодавства, доводів та обґрунтувань позовних вимог ОСОБА_1 , дружині загиблого військовослужбовця виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, додаткової відпусти як учаснику бойових дій, здійснюється тільки у разі звільнення військовослужбовця з військової служби на підставі зазначеного переліку обставин, відповідно, право на отримання таких виплат не виникло у військовослужбовця до дня його смерті. Загибель ОСОБА_2 не є підставою для здійснення таких виплат.

Відповідно до пункту 22 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ та частини десятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2024 року № 37 затверджено Порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті). Постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується у частині виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті) з 5 жовтня 2023 року.

Чоловік позивача, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто майже за 1 рік 10 місяців до прийняття Постанови № 37 та майже 1 рік 7 місяців до набрання нею законної сили.

Відповідно до вимог статті 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, зазначає, що остаточною датою закінчення проходження військової служби є 11 березня 2022 року, у зв`язку з зі смертю ОСОБА_2 , припинення з ним контракту та виключено його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

24.02.2022 введено воєнний стан, який продовжений та триває на теперішній час, а персонал НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 залучений до виконання першочергових завдань з відбиття вторгнення та нападу на територію України збройних сил російської федерації, а також виконання заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного стану.

Зазначені заходи з відбиття вторгнення та нападу збройних сил російської федерації, особовий склад військової частини НОМЕР_2 виконував безпосередньо в АДРЕСА_1 та його прилеглих територіях (зокрема на ПрАТ «Металургійний комбінат «АЗОВСТАЛЬ»» та ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»), перебуваючи в оточенні.

Так у зв`язку з тим, що арматурна картка полковника ОСОБА_2 зберігалась в управлінні НОМЕР_1 прикордонного загону в АДРЕСА_1 , та надати повний перелік, яке саме речове майно було ним отримано немає фізичної можливості, так як були захоплені, знищені службові документи та приміщення НОМЕР_1 прикордонного загону в АДРЕСА_1 у зв`язку з чим неможливо здійснити нарахування грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач є дружиною загиблого військовослужбовця полковника ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 11.08.1984.

ОСОБА_2 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 у період з 12.02.2015 по 11.03.2022, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 03.05.2024 № 1540.

ОСОБА_2 загинув внаслідок поранень, що підтверджується витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень та травм у колишнього військовослужбовця № 43 від 16.06.2022; довідкою про причини смерті № 187/НЕ від 30.04.2022 та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 03.05.2022.

Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 217-ОС від 27.06.2022 про внесення змін до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 03.05.2022 № 54-ОС, полковника ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю з 08-10.03.2022.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 , що надана з супровідним листом Військової частини НОМЕР_2 від 27.09.2024 № 10/10875-24, ОСОБА_2 додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, що передбачена п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період 2015 - 2022 роки не надавалася.

У зв`язку з тим, що до загибелі ОСОБА_2 не використав додаткові відпустки, як учасник бойових дій, передбачені п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період 2015 - 2022 роки, позивач 02.07.2024 звернулась до відповідача із заявою щодо виплати їй грошової компенсації за невикористану відпустку померлого чоловіка. Також позивач 02.07.2024 звернулась до відповідача із заявою щодо виплати їй грошової компенсації вартості неотриманого її чоловіком речового майна під час проходження ним військової служби.

Відповідач листами від 27.07.2024 позивачу відмовив у виплаті грошової компенсації за невикористану відпустку, посилаючись на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2024 № 37 затверджено Порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток члена сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), який набрав чинності з дня його опублікування та застосовується у частині виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців у разі їх загибелі лише з 05.10.2023. Оскільки чоловік позивача загинув НОМЕР_5 , то у військової частини відсутні підстави для виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Також повідомлено, що арматурна картка полковника ОСОБА_2 зберігалась в управлінні НОМЕР_1 прикордонного загону в АДРЕСА_1 , що на даний час перебуває на тимчасово окупованій території України, а тому встановити, яке саме речове майно було видано ОСОБА_2 неможливо.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною 3 статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За приписами пунктів 1, 8, 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту (14) військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Частиною 3 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з п. 1 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, що затверджене Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно з п. 203, 2011 Положення, військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У мирний час військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються:

1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язане з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я; інші додаткові відпустки, передбачені законом;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням;

3) творчі відпустки;

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; відпустка для лікування у зв`язку з хворобою;

5) відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Інші додаткові відпустки надаються військовослужбовцям Держприкордонслужби на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі коли Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 12 статті 12 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 5 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У силу вимог статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з абзацом 1 пункту 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися частина щорічної основної відпустки, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення. Кожна із зазначених відпусток може бути надана тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Частина щорічної основної відпустки може бути надана один раз протягом календарного року за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу (пункт 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ).

Згідно з пунктом 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

Відповідно до п. 10 Розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 25 червня 2018 року № 558, військовослужбовцям, які відповідно до законодавства мають право на відпустки із збереженням грошового забезпечення (щорічні основні відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки у зв`язку з хворобою для лікування, інші додаткові відпустки, що визначені чинним законодавством України), грошове забезпечення виплачується за весь період цих відпусток.

Відповідно до п. 6 пр. 8 Розділу V Інструкції, у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку військовослужбовець набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, військовослужбовцям можуть надаватися додаткові відпустки, та у разі невикористання ними додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки, зокрема, за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 620/4218/18 та Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2021 року № 640/21771/20, від 08 лютого 2023 року у справі №420/9834/22.

Обґрунтовуючи такий висновок, Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року №640/21771/20 додатково зазначив, що у наступному календарному році, в тому числі, і за умови, що він є роком звільнення, військовослужбовці мають право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, незалежно від часу набуття права на такі відпустки, оскільки відпустки за попередні роки, також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з військовослужбовцями, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, в редакції на час виникнення спірних відносин у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Також, на час звернення позивача діяв Порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2024 р. № 37, який визначає механізм виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткових відпусток членам сімей військовослужбовців Збройних Сил, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міноборони, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби (далі - військовослужбовці) та поліцейських Національної поліції (далі - поліцейські) у разі їх загибелі (смерті) (п.1 Порядку).

За п.2 - 3 Порядку, у разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі невикористані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи A I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", виплачується членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, зазначеним в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

У разі загибелі (смерті) поліцейських грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, а також щорічної додаткової відпустки поліцейським, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи A I групи, виплачується членам їх сімей, зазначеним в абзаці третьому частини шостої статті 94 Закону України "Про Національну поліцію", а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Колегія суддів зазначає, що положення вказаного Порядку не виключають право звернення особи з заявою про отримання компенсації у раз загибелі військовослужбовця до набрання чинності такого порядку.

Таким чином, позивач має право на отримання компенсації за невикористану померлим військовослужбовцем днів основної та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Кабінет Міністрів України постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної Гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно» (далі - Порядок № 178).

Відповідно до пункту 6 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної Гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно (далі - Порядок № 178) визначено, що у разі загибелі (смерті) військовослужбовця грошова компенсація виплачується рівними частками членам його сім`ї та утриманцям.

Члени сім`ї та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця подають за місцем його військової служби заяву про отримання грошової компенсації.

Грошова компенсація членам сім`ї та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця виплачується у разі, коли заява надійшла протягом трьох років з дня загибелі (смерті) або з дня набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим.

Відповідно до п. 253 Положення № 1115/2009, грошове, продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців, які звільняються зі строкової військової служби, здійснюється відповідно до законодавства.

Особам, звільненим зі строкової військової служби кадровим підрозділом органу Держприкордонслужби, видається обліково-послужна картка, припис установленої наказом Міністерства внутрішніх справ України форми для направлення на військовий облік, службова характеристика та медична книжка.

Військовослужбовці строкової військової служби за їх бажанням можуть бути звільнені з військової служби у власному цивільному одязі.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та в особливий період (далі - Інструкція № 1132), метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців, ліцеїстів та працівників Держприкордонслужби у військовій та спеціальній формі одягу, теплих та постільних речах, захисному спорядженні, предметах індивідуального захисту, тканинах, знаках розрізнення військовослужбовців, санітарно-господарському, культурно- просвітницькому майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні.

Згідно пункту 7, 10 Інструкції № 1132, строк носіння предметів речового майна, що видається в особисте користування військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, обчислюється з дня виникнення права на його отримання. Облік такого майна ведеться у місяцях з місяця виникнення права.

Речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За неотримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті), за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби.

За бажанням військовослужбовця йому видаються предмети форменого одягу на суму грошової компенсації.

Згідно п. 19 Розділу 2 Інструкції № 1132, сім`ї військовослужбовців Держприкордонслужби, які загинули під час виконання обов`язків військової служби, забезпечуються речовим майном для поховання.

За речове майно, що мав отримати військовослужбовець, який проходив військову службу за контрактом, але не отримав у зв`язку зі смертю, спадкоємцям померлого виплачується грошова компенсація.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 на виконання ст. 9-1 Закону № 2011-XII затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Відповідно до п. 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

Згідно з п. 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п. 5 Порядку № 178).

Відповідно до п. 6 Порядку № 178 у разі загибелі (смерті) військовослужбовця грошова компенсація виплачується рівними частками членам його сім`ї та утриманцям.

Члени сім`ї та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця подають за місцем його військової служби заяву про отримання грошової компенсації.

Грошова компенсація членам сім`ї та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця виплачується у разі, коли заява надійшла протягом трьох років з дня загибелі (смерті) або з дня набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим.

Члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Таким чином, позивач має право на отримання компенсації вартості за неотримане речове майно померлим військовослужбовцем.

Щодо посилання суду першої інстанції на ненадання позивачем до позовної заяви довідки про вартість речового майна, що видається відповідно до Порядку № 178, колегія суддів зазначає, що за приписами Інструкції № 1132 та Порядку № 178 позивач подає заяву, а довідка видається речовою службою військової частини , що належить до видачі загиблому чоловіку позивача оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Отже, обов`язок щодо складання та надання довідки відноситься до повноважень відповідача.

Щодо посилання відповідача та суду першої інстанції на відсутність доказів стосовно неотримання речового майна загиблим чоловіком позивача, а саме те, що арматурна картка полковника ОСОБА_2 зберігалась в управлінні НОМЕР_1 прикордонного загону в АДРЕСА_1 , яке на даний час перебуває на тимчасово окупованій території України, а тому здійснити нарахування грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та надати повний перелік, яке саме речове майно було ним отримано, немає можливості у зв`язку із захопленням та знищенням службових документів та приміщень НОМЕР_1 прикордонного загону у АДРЕСА_1 , колегія суддів зазначає, що відповідальність за неналежне та/або несвоєчасне виконання відповідачем як суб`єктом владних повноважень своїх обов`язкових, покладається на відповідача та не може створювати негативних наслідків для позивача. Суд зазначає, що не зберігання, не передавання, не відновлення інформації, знищеної в наслідок бойових дій щодо отриманого загиблим речового майна не може бути підставою для позбавлення члена сім`ї права на отримання компенсації за неотримане речове майно.

Крім того суд звертає увагу на те, що чоловік позивачки загинув НОМЕР_5 , позивач звернулась з заявою 02.07.2024, відповідач мав можливість та був зобов`язаний відновити відповідну інформацію щодо військовослужбовців які проходять та проходили військову службу.

Також суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах спірних питанням є саме право позивача на отримання компенсації проти чого і заперечує відповідач, а не сума такої компенсації.

Таким чином, зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсацію за невикористані ОСОБА_2 дні календарної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у кількості 112 календарних дня за період 2015 - 2022 роки;

- зобов`язання НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані ОСОБА_2 дні календарної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у кількості 112 календарних дня за період 2015 - 2022 роки;

- визнання протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 )щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості неотриманого ОСОБА_2 речового майна під час проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 до дня загибелі;

- зобов`язання НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 )нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості неотриманого ОСОБА_2 речового майна під час проходження ним військової служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України до дня загибелі, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01.01.2022.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції внаслідок порушення норм матеріального права, неправильно вирішив справу що суті спору, внаслідок чого рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення вимог.

Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 р. у справі № 200/7472/24 - скасувати.

Прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсацію за невикористані ОСОБА_2 дні календарної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у кількості 112 календарних дня за період 2015 - 2022 роки.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані ОСОБА_2 дні календарної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у кількості 112 календарних дня за період 2015 - 2022 роки.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 )щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості неотриманого ОСОБА_2 речового майна під час проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 до дня загибелі.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 )нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості неотриманого ОСОБА_2 речового майна під час проходження ним військової служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України до дня загибелі, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01.01.2022.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст складений та підписаний 19 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

А.А. Блохін