Справа № 640/18527/22
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Файдюка В.В.

за участю секретаря Коренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо затримки у видачі ОСОБА_1 копії наказу про звільнення ОСОБА_1 від 19.09.2022 року №380-о та оригіналу трудової книжки з вини роботодавця з дня звільнення з роботи з 26.09.2022 по 28.09.2022 включно;

- визнати протиправним та скасувати наказ Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 19.09.2022 №380-о «Про звільнення ОСОБА_1 », в частині звільнення ОСОБА_1 саме 26 вересня 2022 року;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків внести зміни до оскаржуваного наказу від 19.09.2022 року №380-о в частині дати звільнення, змінивши дату звільнення з 26.09.2022 на 28.09.2022, про що відповідний запис датою звільнення 28.09.2022 внести до трудової книжки ОСОБА_1 , а раніше внесений запис до трудової книжки про день звільнення датований 26.09.2022р. визнати недійсним згідно пункту 2.10 Інструкції від 29.07.1993 року №58;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків нарахувати та виплати ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного із затримкою у видачі наказу про звільнення та трудової книжки, що сталася з вини відповідача із 26.09.2022 по 28.09.2022 включно;

- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо затримки у здійсненні грошових розрахунків з ОСОБА_1 при звільненні, у передбачені чинним законодавством строки, а саме в період із дня звільнення ОСОБА_1 з роботи з 26.09.2022 по 28.09.2022 включно;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки здійснення розрахунку при звільненні за період із 26.09.2022 по 28.09.2022 включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що при звільненні з роботи в порядку переведення позивачу не видана належним чином оформлена трудова книжка та витяг з наказу про звільнення, що позбавило його права на оформлення трудових відносин на наступний день після звільнення з іншим роботодавцем. Лише 28.09.2022 позивачу було видано під підпис трудову книжку та наказ про звільнення, що є порушення вимог статей 47, 116 КЗпП України, п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціальної політики України від 29.07.1993 №58. Таким чином, позивач вважає, що відповідач у зв`язку з несвоєчасною видачею трудової книжки зобов`язаний сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 26.09.2022 по 28.09.2022) та змінити у трудовій книжці дату звільнення на 28.09.2022. Також, просить стягнути середній заробіток за час затримки здійснення розрахунку при звільненні за період із 26.09.2022 по 28.09.2022.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 11.02.2022 позивача наказом ЦМУ ДПС по роботі з великими платниками податків від 10.02.2022 №29-0 призначено на посаду головного державного інспектора відділу досудового врегулювання спорів у правління супроводження судових справ ЦМУ ДПС по роботі з великими платниками податків.

ОСОБА_1 подав заяву про звільнення в порядку переведення відповідно до листа ГУ ДПС у м. Києві від 06.09.2022 № 9457/7/26-15-11-00-14.

Управлінням персоналу ЦМС ДПС по роботі з великими платниками податків підготовлено наказ від 19.09.2022 № 380-о «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади 26 вересня 2022 року в порядку переведення відповідного до пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу».

Після подання заяви, позивач був відсутній на роботі з 19.09.2022 по 23.09.2022 у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

Як вбачається з позовної заяви та відзиву на позовну заяву, 26.09.2022 позивач перебував на роботі та здійснював передачу справ, документів та майна, про що було складено акт від 26.09.2022.

Позивач у позовній заяві стверджує, що на протязі дня 26.09.2022 він намагався передати справи та майно згідно акту від 26.09.2022, проте за усною вказівкою не приймали начальник відділу супроводження у судах податкових спорів ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач стверджує, що він повністю виконав свій обов`язок, визначений ч. 1 ст. 89 Закону України «Про державну службу», однак з незалежних від нього причин акт передачі не був прийнятий.

З метою отримання трудової книжки позивач звертався до відповідача 26.09.2022 особисто та на гарячу лінію ДПС України «Пульс» щодо ненадання йому трудової книжки.

Як зазначає у позовній заяві позивач, лише 28.09.2022 він отримав трудову книжку та копію наказу, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагало додаткових зусиль для організації його життя, так як у період з 27 по 28 вересня 2022 року він з вини відповідача був обмежений у праві на працю, що призвело до перерви у стажі державної служби та негативно вплинуло на права держаного службовця.

Таким чином, вважаючи свої права порушеними з приводу невиплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплати середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку при звільненні за період із 26.09.2022 по 28.09.2022, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 ЗУ «Про державну службу» державна служба здійснюється з дотриманням принципу верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави.

За положеннями ст.5 вказаного Закону, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Так, відповідно до позиції Верховного суду України, за загальним правилом норми спеціального законодавства є пріоритетними, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Оскільки Законом України «Про державну службу» не врегульовані питання видачі витягу з наказу про звільнення та трудової книжки при звільненні, до спірних правовідносин субсидіарно застосувуються норми Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.47 КЗпП (у редакції станом на час звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу..

До вимушеного прогулу прирівнюється невидача копія наказу про звільнення звільненому працівнику, що є порушенням вимог розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту населення України від 29.07.93 №58. В даному випадку працівникові має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу.

З вищевикладеного слідує, що умовою стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримання видачі витягу з наказу про звільнення, а також трудової книжки, є вина роботодавця у такій затримці.

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1,2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати.

Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Отже, оплата вимушеного прогулу у встановлених указаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було виконано приписи КЗпП, щодо належного виконання процедури звільнення та видачі необхідних при звільненні документів у встановлені строки, чим грубо порушено норми чинного законодавства.

Також слід зазначити, що згідно ч.3 ст.86 ЗУ «Про державну службу» суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Окрім цього, згідно ст.116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст.117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В даному випадку на момент звільнення позивача з Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків відповідачем не було проведено повного розрахунку, чим також грубо порушено законні права.

Так, в даному випадку дії відповідача щодо звільнення позивача, невидача йому вчасно трудової книжки та наказу про звільнення, не здійснення повного розрахунку з ним при звільненні призвели до того що у період з 27 по 28 вересня 2022 року з вини Відповідача позивач був повністю обмежений у праві на працю, так як, для реалізації процедури переведення до ГУ ДПС у м. Києві було необхідно надати витяг з наказу про звільнення та оригінал трудової книжки, які у день звільнення позивачу видані не були, що призвело до перерви у стажі державної служби та негативно вплинуло на права державного службовця, що не врахував суд першої інстанції.

При затримці видачі копія наказу про звільнення з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі копії наказу про звільнення. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Аналіз наведених норм матеріального права (у редакції станом на час звільнення позивача) дає підстави для висновку, що роботодавці, винні в несвоєчасній видачі звільненому працівникові копії наказу про звільнення, несуть передбачену частиною п`ятою статті 235 КЗпП України відповідальність у вигляді обов`язку виплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки.

Як встановлено судом, позивач звільнений 26.09.2022 року.

Таким чином, у роботодавця виник обов`язок видати позивачу копію наказу про звільнення в день такого звільнення, тобто 26.09.2022.

При цьому, відповідач вказаний обов`язок не виконав, трудову книжку позивачу у день звільнення не видав, що підтверджується встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Наведені обставини є підставою для застосування санкції, передбаченої ч.5 ст.235 КЗпП України (у редакції станом на час звільнення позивача) у вигляді обов`язку виплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки видачі копії наказу про звільнення.

Колегія суддів зазначає,що Законом України від 5 лютого 2021 року №1217-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі», який набрав чинності 10.06.2021, внесено такі зміни до КЗпП України:

- у статті 47: у назві слова "і видати йому трудову книжку" виключено; частину першу викладено в такій редакції: "Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника"; частину другу виключено.

- у статті 235: у частині третій слова "в трудовій книжці" виключено; у частині п`ятій слова "трудової книжки" замінено словами "копії наказу (розпорядження) про звільнення".

Суд зазначає, що Конституційний Суд України у Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп та у Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-7/99 дійшов висновку, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.

Дію нормативно-правового акта в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою чинності. За загальновизнаним правилом нормативно-правовий акт (в цілому або в окремій частині) втрачає чинність у зв`язку з прийняттям нового акта вищої або однакової юридичної сили з того ж предмета регулювання, без формального скасування старого акта. При виникненні темпоральної колізії наступний акт одного рівня з того ж самого питання скасовує дію актів попередніх.

Аналогічний висновок наведений в рішеннях Конституційного Суду України від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001 та від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012.

Таким чином, до спірних правовідносин необхідно застосувати принцип подолання темпоральної колізії норм права, відповідно до якого у спірних правовідносинах з 10.06.2021 має застосовуватися ч.1 ст.47 КЗпП України у редакції Закону України від 5 лютого 2021 року №1217-IX, яка не передбачає обов`язку роботодавця видати звільненому працівнику трудову книжку у день звільнення, та ч.5 ст.235 КЗпП України у вказаній редакції, яка не встановлює відповідальності за затримку її видачі у вигляді обов`язку виплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки.

Проте, колегія суддів зазначає, що позивачу крім трудової книжки , також не було надано наказ про звільнення.

З вказаного вбачається необхідність зобов`язання Центрального міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків внести зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 від 19.09.2022 року №380-о в частині дати звільнення, змінивши дату звільнення з 26.09.2022 на 28.09.2022 року.

Також, колегія суддів зазначає, що до відповідача санкція ч.5 ст.235 КЗпП України (у редакції станом на час звільнення позивача )у вигляді обов`язку виплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки видачі наказу про звільнення застосовується за 2 дні - 27.09.2022-28.09.2022 року.

Визначаючи суму середнього заробітку позивача, суд застосовує процедуру нарахування середнього заробітку працівника за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п.5 Розділу 4 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з довідкою відповідача від 27.10.2025 №14/31-00-10-02-34 середньоденна заробітна плата позивача становить 1085,04 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку стягнути з Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь позивача середній заробіток за час затримки видачі позивачу копії наказу про звільнення за 27.09.2022-28.09.2022 у розмірі 2170,08 грн.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у цій частині.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року-скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо затримки у видачі ОСОБА_1 копії наказу про звільнення від 19.09.2022 року №380-о та оригіналу трудової книжки.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків внести зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 від 19.09.2022 року №380-о в частині дати звільнення, змінивши дату звільнення з 26.09.2022 на 28.09.2022 року.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заборіток за час вимушеного прогулу з 27.09.2022 по 28.09.2022 включно у розмірі 2170,08 грн. (дві тисячі сто сімдесят гривень) 08 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

В.В. Файдюк

Повне судове рішення складено « 17» листопада 2025 року.