Справа № 140/9516/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року ЛуцькСправа № 140/9516/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 12 серпня 2025 року №53 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон №796-XII) з 06 серпня 2025 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи та 05 серпня 2025 року звернулася із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII та отримала відмову ГУ ПФУ в Тернопільській області у призначенні пенсії з підстав проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років.

ОСОБА_1 не погоджується з такою відмовою й зазначила, що з дня народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і по цей час постійно проживала, навчалася та працювала в населених пунктах, які відносено до зони гарантованого добровільного відселення (села Нова Руда та Прилісне, селище Маневичі Волинської області). Крім того, наявність у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (3 категорія), яке видається, зокрема, тим особам, які проживали станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, дає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-ХІІ.

На переконання позивача, вона має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII, а відмова ГУ ПФУ в Тернопільській області у призначенні такої пенсії позбавляє законного права на соціальний захист.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.32-34). В обґрунтування цієї позиції відповідач вказав, що заява ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності опрацьована з прийняттям ГУ ПФУ в Тернопільській області рішення від 12 серпня 2025 року №53 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки період проживання (роботи) станом на 01 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років не підтверджено (становить 1 рік 2 місяці 4 дні).

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

05 серпня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (за місцем проживання) із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XI, що не є спірним.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи така заява відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Тернопільській області, рішенням якого від 12 серпня 2025 року №53 ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з тих підстав, що період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01 січня 1993 року становить менше трьох років 1 рік 2 місяці 4 дні. Одночасно вказано, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 3 місяці 12 днів (а.с.7 зворот).

Ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог частини першої статті 55 Закону №796-XII.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

За умовами частини першої статті 26 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ). Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

З положень статті 55 Закону №796-XII слідує, що умовами призначення пенсії позивачу із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, є: наявність відповідного страхового стажу (з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років), зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-XII.

Початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23, від 16 жовтня 2024 року у справі №140/14380/23).

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При вирішенні спору суд враховує, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Відповідно до пункту 2.22 розділу II Порядку №22-1 для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

З наведеного слідує, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи є документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ. Між тим наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII. Вагомим у цьому випадку є встановлення факту фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

З матеріалів справи встановлено, що позивач має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (3 категорія), про що їй видано посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.6 зворот).

Із відомостей паспорта громадянина України та свідоцтва про народження НОМЕР_2 вбачається, що позивач ОСОБА_1 народилася в селі Нова Руда Маневицького району Волинської області (а.с.5, 9).

Довідкою Маневицького ліцею №1 імені Героя України Андрія Снітка Маневицької селищної ради від 11 лютого 2025 року №83/01-18 підтверджено, що ОСОБА_3 дійсно безперервно навчалася у Маневицькій середній школі №1 у період з 01 вересня 1978 року по 17 червня 1988 року та 18 червня 1988 року була випущена зі школи із врученням їй атестата про повну загальну середню освіту (а.с.15).

В матеріалах справи наявна також копія трудової книжки НОМЕР_3 (а.с.13-14), згідно з якою ОСОБА_1 у період з 21 вересня 1988 року (наказ від 21 вересня 1988 року №73о/с) по 13 січня 1989 року (наказ від 12 січня 1989 року №3о/с) працювала прибиральницею службових приміщень в Установі ОВ-302/42 (яку на підставі наказу від 15 грудня 2016 року №3679/25/5 перейменовано у Державну установу Маневицька виправна колонія (№42)), з 18 січня 1989 року (наказ від 16 січня 1989 року №17/к) по 02 січня 1990 року (наказ від 02 січня 1990 року №1а/к) нянею у дитсадку Колобок підприємства Волиньторф села Прилісне Камінь-Каширського району Волинської області, з 02 січня 1990 року (наказ від 02 січня 1990 року №1/36) по 05 листопада 1991 року (наказ від 05 листопада 1991 року №76/2) помічником вихователя дитячого садка Колобок села Прилісне Камінь-Каширського району Волинської області, з 21 лютого 1992 року (наказ від 21 лютого 1992 року №50/р) по 13 жовтня 1994 року (наказ від 13 жовтня 1994 року №219/к ) листоношею по доставці поштових відправлень та періодичних видань Маневицького районного вузлу зв`язку Обласного підприємства Волиньзв`язок (а.с.16, 21-23). Вказані обставини також підтверджуються довідкою Державної установи Маневицька виправна колонія (№42) від 24 червня 2025 року №42/3599/5 (а.с.16), довідкою Прилісненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 25 червня 2025 року №30/05-41/2-25 (а.с.18), архівними довідками Прилісненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 25 червня 2025 року №66 (а.с.18 зворот), від 25 липня 2025 року №70 (а.с.19), довідкою Прилісненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області про заробітну плату для обчислення пенсії від 25 липня 2025 року №18 (а.с.20), довідкою Волинської філії Акціонерного товариства Укртелеком від 08 липня 2025 року №69 (а.с.24).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Маневицької селищної ради від 11 лютого 2025 року №704 (а.с.7) ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та постійно проживає з 15 лютого 1991 року по цей час у селищі Маневичі Волинської області, що узгоджується із відомостями карточки прописки (а.с.11).

Села Нова Руда та Прилісне Маневицького району Волинської області та селище Маневичі Волинської області включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, у цій справі підтверджено факт фізичного перебування ОСОБА_1 на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням (роботою/навчанням) на цій території станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років.

Верховний Суд (постанови від 19 вересня 2019 року у справі №556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі №500/551/23, від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23, від 18 березня 2025 року у справі 460/27065/23) виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Суд також повторює, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , тоді як згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Верховний Суд у постановах від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23 виснував, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), умовою видачі якого було факт проживання або роботи станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, дає підстави для зменшення пенсійного віку у загальному порядку на один рік за кожних два роки проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

У цій справі відсутні докази про анулювання (скасування) посвідчення серії НОМЕР_1 .

Підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно з рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 12 серпня 2025 року №53 є виключно непідтвердження роботи (проживання) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років.

У контексті викладеного слід зазначити, що 15 грудня 2023 року набрав чинності Закон України 17 лютого 2022 року №2073-IX Про адміністративну процедуру (далі Закон №2073-IX).

Частинами першою-третьою статті 8 Закону №2073-IX передбачено, що адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 72 Закону №2073-IX адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта. У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин. Адміністративний акт може не містити посилання на фактичні обставини справи і результати дослідження доказів та інших матеріалів справи, якщо такий акт прийнято на підставі акта чи іншого документа, складеного за результатами проведення інспекційних (контрольних, наглядових) заходів, якщо цей документ вже містить відповідне мотивування (обґрунтування) та доведений до особи належним чином. Відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.

Пункт 4 частини другої статті 87 Закону №2073-IX визнає протиправним адміністративний акт, який не відповідає принципам адміністративної процедури.

Оскаржуване у цій справі рішення, яке є негативним адміністративним актом, не відповідає принципам адміністративної процедури, оскільки не містить належної мотивації його висновку, зокрема встановлення обставин, що мають значення для призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку (зарахування періодів проживання (навчання, роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення), посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин прийняття чи відхилення наданих позивачем документів.

Між тим, дослідивши надані позивачем на розгляд пенсійного органу заяву з долученими до неї документами, суд дійшов висновку, що сукупний строк проживання (роботи, навчання) позивача у період з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року становить понад 3 роки (доказів на їх противагу відповідач суду не надав), через що оскаржуване рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи вимоги зобов`язального характеру, суд враховує, що пенсійний вік позивача підлягає зменшенню на 3 роки початкова величина (у зв`язку із проживанням з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання) та на 1 рік за кожні 2 роки проживання/роботи, загалом на 6 років (максимальний).

Необхідний страховий стаж (32 роки) також підлягає зменшенню на 6 років та у випадку позивача його достатньо для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, адже обчислений органом Пенсійного фонду страховий стаж становить 26 років 3 місяці 12 днів.

За обставин цієї справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб визнання протиправним та скасування рішення від 12 серпня 2025 року №53 та зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 07 серпня 2025 року (тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а не з 06 серпня 2025 року, як помилково визначила позивач).

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 20 серпня 2025 року, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.4, 27).

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, Майдан Волі, будинок 3, ідентифікаційний код юридичної особи 14035769) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 12 серпня 2025 року №53.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 07 серпня 2025 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк