Справа № 400/11632/25
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 р. № 400/11632/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаЦентрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Артилерійська, 18, оф.5,м. Миколаїв,54006,

провизнання протиправними та скасування постанов від 26.09.2025 ВП №45266212, від 26.09.2025 №79209756, від 26.09.2025 ВП №79209756, від 30.09.2025 №79209756; стягнення коштів в розмірі 21 539,49 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач- ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про:

-визнання протиправними та скасування постанови Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору від 26.09.2025 ВП N 45266212, про відкриття виконавчого провадження від 26.09.2025 ВП №79209756, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.09.2025 ВП №79209756, про арешт майна боржника від 30.09.2025 ВП №79209756,

-стягнення з Центрального відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) кошти в розмірі 21 539,49 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що за правилами статті 28 Закону N 606 постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень (у випадку якщо стягувачем буде повторно пред`явлено виконавчий лист №2-4-138/10 від 07.02.2013 року) до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. Тобто є незаконної винесена Постанова від 26.09.2025 року ВП №45266212 про стягнення виконавчого збору та Постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.09.2025 року ВП№79209756 зі стягнення з Позивача на користь держави виконавчого збору, Постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 360.00 грн. та Постанова від 30.09.2025 року про арешт майна боржника. Вказана позиція зазначена у висновках Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи №2540/3203/18 в якій зазначено, що обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору є вчинення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення суду, та фактичне стягнення суми боргу. У постанові від 11 березня 2020 року наголошується, що виконавчий збір за своїм змістом є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Відповідач, надав суду відзив, в якому зазначив, що позов задоволенню не підлягає, оскільки спірні постанови прийняті відповідно до вимог Закону України « Про виконавче провадження».

Позивач надав суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України). Дослідив докази, суд встановив:

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.10.2010 року по справі №2ц-4-138/10 задоволені позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №94-07/МБ.

Рішення було оскаржено в апеляційному порядку та залишено без змін, апеляційна скарга залишена без задоволення. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва 31.10.2012 року набрало законної сили.

Центральним районним судом м. Миколаєва 07.02.2013 було видано виконавчий лист.

За вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження ВП №45266212 від 03.11.2014 року.

12.11.2014 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% заборгованості за виконавчим документом, що складає 37760,12 грн.

В період з 18.04.2017 по 14.10.2025 державним виконавцем стягувались кошти на користь стягувача перераховано 117431,54 грн, та виконавчого збору 11539,09 грн.

08.09.2025 на адресу відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав п.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

12.09.2025 головним державним виконавцем відділу Ткаченко М.П з підстав п.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. У цій постанові зазначалося що, залишок нестягненої суми за виконавчим документом складає 259 043,49 грн, сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди виконавця 10 512,77 грн.

26.09.2025 в рамках ВП №45266212 Головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) була винесена постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 26 093,13 грн., як залишок не стягнутого виконавчого збору.

26.09.2025 року відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №79209756 з примусового виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 26 093,13 грн.

В цьому виконавчому провадженні також винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.09.2025 ВП №79209756 та постанову про арешт майна боржника від 30.09.2025 ВП №79209756.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку був Закон України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (чинний на дату відкриття виконавчого провадження ВП № 45266212від 03.11.2014).

За змістом частин першої та другої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (частина перша статті 27 Закону № 606-XIV).

Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання (частина третя статті 28 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частин шостої, восьмої статті 28 Закону № 606-XIV у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Водночас Закон № 606-XIV втратив чинність 05.10.2016, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII.

Пунктом 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Зі змісту розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII слідує, що положення попереднього Закону № 606-XIV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону№ 606-XIV. Водночас кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена відповідно до того закону, в період дії якого вона розпочата.

Частинами першою та другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28.08.2018) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, у частині другій якої слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

За встановлених обставин цієї справи виконавче провадження було розпочато на підставі Закону № 606-ХІV, який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (03.11.2014). Втім, оскаржуване рішення про стягнення виконавчого збору державним виконавцем прийняте на підставі Закону № 1404-VІІІ, прикінцевими та перехідними положеннями якого встановлено, що після набрання чинності цього Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідач оскаржувану постанову виніс 26.09.2025, тобто в період дії Закону №1404-VІІІ (у редакції Закону № 2475-VIII).

Стаття 27 Закону № 1404-VIII (в редакції Закону № 2475-VIII та станом на дату винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору) передбачала, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Таким чином, Закон № 606-XIV (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження), так само як і Закон № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII), не ставлять можливість застосування санкцій у вигляді стягнення виконавчого збору в залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду або іншого виконавчого документу.

Посилання позивача на висновки ВП ВС від 11.03.2020 є безпідставними, оскільки підставою задоволення позову в тій справі була необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 27 Закону № 1404-VIII у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, так як у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку із прийняттям змін до вказаної статті.Натомість у цій справі, обставини стягнення з позивача виконавчого збору не змінювалися та визначали лише, що стягнення виконавчого збору обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню.

Верховний Суд сформував правову позицію щодо застосування статті 27 Закону № 1404-VIII у подібних правовідносинах, яка викладена у постанова від 20.03.2024 у справі№ 520/7410/23, від 28.04.2020 у справі №520/9144/18, від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19, від 11.08.2021 у справі № 640/23271/21, від 25.05.2023 у справі № 420/1233/19, від 27.07.2023 у справі № 500/3394/22. Висновки, наведені у вищевказаних постановах, є релевантними до обставин цієї справи.

Отже постанова про стягнення виконавчого збору від 26.09.2025 ВП N 45266212, постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.09.2025 ВП №79209756, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.09.2025 є правомірними та скасуванню не підлягають. Позовні вимоги в частині позовних вимог про стягнення з Центрального відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) кошти в розмірі 21 539,49 грн. задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від позовних вимог щодо (не) правомірності постанови про стягнення виконавчого збору .

Щодо постанови про арешт майна боржника від 30.09.2025 ВП №79209756 суд зазначає наступне:

Позивач у позові зазначив, що про існування вказаних постанов та нових проваджень йому нічого не було відомо, та після того як він не отримав пенсію та звернувся до Ощадбанку за роз`ясненнями, було надано виписку про примусове стягнення з карткового рахунку 07.10.2025 року на суму 21 539,49 грн за ВП №79209746.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

На підставі Закону України від 11 квітня 2023 року № 3048-ІХ, який набрав чинності 06 травня 2023 року, пп.3 пункт 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» викладено у новій редакції, зокрема зазначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації).

Отже, на цей час діє тимчасове обмеження щодо звернення стягнення на пенсії та стипендії.(постанова ВС від 15.10.2025 по справі № 175/17354/24). Позивач зазначає, що на рахунок, який накладено арешт він отримує пенсію. Відповідач доказів на спротування доводів позивача не надав, тому позовні вимоги в частині скасування постанови про арешт коштів слід задовольнити.

За таких обставин, позов належить задовольнити частково.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про арешт майна боржника від 30.09.2025 ВП №79209756.

В частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанови Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору від 26.09.2025 ВП N 45266212, постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.09.2025 ВП №79209756, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.09.2025 ВП №79209756, стягнення з Центрального відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) кошти в розмірі 21 539,49 грн. відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т. О. Гордієнко