Справа № 466/9494/25
Суддя: Свірідова В. В.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/9494/25
Провадження № 2-а/466/220/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Солиган М.Р.

представника позивача Куля В.С.

представника відповідача Сьома І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

встановив:

14.10.2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Куля В.С. звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № R107016 від 02.10.2025 по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 02.10.2025 стосовно громадянина ОСОБА_1 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 винесено постанову № R107016, згідно з якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 17000,00 грн. У вказаній постанові зазначено, що громадянин ОСОБА_1 не виконав вимоги абз.1 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», чим вчинив адміністративне правопорушення в особливий період, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Зазначає,що ОСОБА_1 , оновивши 01.10.2025 року додаток Резерв+, отримав сповіщення, що він з 12.06.2025 року перебуває у розшуку за порушення правил військового обліку у зв`язку з неприбуттям за повісткою. Утім, жодної повістки ОСОБА_1 не вручалось, поштовим зв`язком таку не було отримано. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 засобами додатка Резерв+ подав заяву про розгляд протоколу та винесення постанови у справі про притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення без його участі. Однак, 02.10.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 виніс постанову №R107016, згідно якої, позивача було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, накладено штраф у розмірі 17000 гривень, з можливістю сплати протягом 20 днів, у розмірі 8500 гривень.

З оновленого 01.10.2025 додатку Резерв+, позивач отримав сповіщення, що він з 12.06.2025 року перебуває у розшуку за порушення правил військового обліку у зв`язку з неприбуттям за повісткою.

Окрім того, дана була винесена суб`єктом владних повноважень з процесуальними порушеннями, оскільки на момент складення постанови, строк притягнення до відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачений статтею 38 КУпАП, минув; позивачу не було надіслано копію постанови № R107016; позивач не отримував повісток, ні фізично, від працівників ТЦК та СП, ні поштовим зв`язком; позивач вчасно оновив персональні дані, про що стоїть відповідна відмітка у додатку «Резерв+». Окрім того, ОСОБА_1 має відстрочку на підставі п. 1 ч.3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Персональні дані позивача не змінювались з моменту їх уточнення, відтак відсутні підстави для його виклику з цією метою до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважає дану постанову притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. незаконною та такою, що підлягає скасування з вище наведених підстав.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 15.10.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі (а.с.35).

03.11.2025 від представника відповідача надійшли письмові пояснення стосовно даного позову, в якому зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20.05.2025 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів сформована повістка про за №3484649 за електронним підписом начальника РТЦК на виклик військовозобов`язаного ОСОБА_1 з метою уточнення даних на 09.00год. 02.06.2025р. Повістка була надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом кладення за адресою місця проживання ОСОБА_1 26.06.2025 оператором поштового зв`язку повернуто дане рекомендоване потове відправлення із зазначенням причини повернення. За вказаних обставин вважаю, що ОСОБА_3 , був належним чином повідомлений про необхідність прибуття до територіального центру комплектування, поважних причин, котрі б перешкоджали своєчасному прибуттю на виклик громадянином не повідомлено та доказів цього не надано під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Як вбачається з адміністративної історії справи, 01.10.2025 через електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного, резервіста, ОСОБА_1 подав заяву, в якій зазначив, що не оспорює допущене порушення та згодний на притягнення його до адміністративної відповідальності за її відсутності. ІНФОРМАЦІЯ_4 , начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов?язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відтак підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 немає.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Куля В.С. просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача Сьома І.Б. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, надавши письмові пояснення до нього.

Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, керуючись принципами верховенства права та законності, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів в їх сукупності, які є у справі, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII.

За правилами КАС України, право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що спірною постановою від 02.10.2025 № R107016 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з підстав його неявки 02.06.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 за персональною повісткою.

Даною постановою накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000,00 грн. з можливістю сплати протягом 20 днів, у розмірі 8500 гривень.

У вказаній постанові зазначено, що громадянин ОСОБА_1 не виконав вимоги абз.1 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», чим вчинив адміністративне правопорушення в особливий період, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Указана правова норма є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативних актів, які встановлюють правила поведінки.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487.

Відповідно до абз. 5 п. 79 Порядку районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Форма повістки, розписки та їх зміст визначені в додатку 11 Порядку.

Згідно примітки до додатку 11 повістка вважається врученою:

рекомендованим поштовим відправленням, поштовим відправленням з оголошеною цінністю з описом вкладення у день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора, або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання (роботи, навчання), якщо особа не повідомила про іншу свою адресу;

шляхом вручення під особистий підпис у день, зазначений у розписці до повістки, в якій проставлений підпис особи, або день складеного у довільній формі акта про відмову особи в отриманні повістки під особистий підпис (за підписом осіб, які мали намір вручити особі повістку).

Інші форми запрошення, сповіщення про необхідність явки до ТЦК та СП законодавцем не встановлені.

Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не прибув по повістці в ТЦК на 09.00год. 02.06.2025р. для уточнення даних. ТЦК та СП 12.06.2025р. звернулось до Нацполіії для доставки його для складання протоколу.

Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем була отримана повістка за №3484649 що б свідчило про належне повідомлення позивача щодо дати та часу на який необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 02.06.2025.

Відомостей та доказів належного вручення повістки в постанові №R107016 від 02.10.2025 не зазначено.

Абзацом 8 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію закріплено правило, згідно якого у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до виписки із за стосунку «Резерв +» сформованого 01.10.2025 ОСОБА_1 уточнив дані 27.06.2024 року. Відстрочка надана на підставі по 1 ч.3 ст. 23 Закону на підставі п. 1 ч.3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Положеннями частин першої-третьої статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності за ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до частин першої, третьої статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Вказаними нормами встановлено обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядникам і адміністраторами) яких є державні органи.

Згідно статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210 1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Враховуючи, що безпосередньо відповідач здійснював виклик ОСОБА_1 на 09 год. 00 хв.02.06.2025 року, а позивач не з`явився за вказаним викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , то можна дійти висновку, що закінчений склад правопорушення за частиною третьої статті 210-1 КУпАП відбувся саме зазначеної дати.

Датою виявлення імовірного неприбуття за повісткою надісланою поштовим зв`язком є дата, на яку був викликаний позивач до ТЦК та СП. Відповідна дата не може бути більш пізнішою за звернення відповідача до Нацполіції від 12.06.2025, з вимогою доставити позивача до ТЦК та СП для складення протоколу про адміністративне правопорушення. Таким чином, станом на 01.10.2025 законом не передбачена можливість притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення.

Окрім того в матеріалах справи наявні докази, про те, що позивач вчасно оновив персональні дані, про що стоїть відповідна відмітка у додатку «Резерв+». Окрім того, ОСОБА_1 має відстрочку на підставі п. 1 ч.3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, в даному випадку відсутні підстави для висновку, що вчинення позивачем правопорушення мало триваючий характер.

Приписами статті 38 КУпАП встановлено строки, після закінчення яких виключається накладення адміністративних стягнень.

У період виникнення спірних правовідносин (червень-жовтень 2025 року) до правопорушення, передбаченого частиною третьої статті 210-1 КУпАП, застосовувався загальний строк накладення адміністративного стягнення, встановлений частиною першою статті 38 КУпАП.

Зазначеною нормою закону визначено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Зі змісту статті 38 КУпАП вбачається, що початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.

Слід зауважити, що норми КУпАП не містять визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як йдеться в листі Міністерства юстиції України від 02 серпня 2013 року № 6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права «триваючими» визначаються правопорушення, які почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Оскільки оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення винесена 02 жовтня 2025 року, тобто поза межами строку накладення адміністративного стягнення, встановленого частиною першою статті 38 КУпАП, вона підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закриттю відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.1-3 ст.73КАСУкраїни встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.77КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 зазначила, що визначенийстаттею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльність не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Аналогічні за змістом висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 по справі № 760/2846/17, від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Окрім того, у ст.62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.

Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи щодо притягнення до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, встановлені під час судового розгляду справи обставини вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, що є підставою для скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9,19,77,139,229, 241-246,250, 255, 286, 293,295 КАС України,суд,-

ухвалив:

позов задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №R107016 від 02.10.2025 по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченої ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484,48 грн.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 18.11.2025 року.

Суддя В. В. Свірідова