Справа № 947/24397/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 947/24397/25

Перша інстанція: суддя Скриль Ю.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

секретар Афанасенко Ю.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Концевої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2025 року у справі № 947/24397/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом , у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 5084845 від 27.06.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510,00 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі закрити.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 27.06.2025 біля 20-05 години на блокпосту №20 біля 21 км автодороги М28 на території Южненської міської громади Одеського району Одеської області працівниками патрульної поліції було зупинено транспортний засіб HYUNDAI SONATA, на якому я рухався з м. Херсона, після бойового чергування, в напрямку м. Одеси до місця свого постійного місця проживання, без повідомлення конкретної причини зупинки. Зупинку здійснив один поліцейський, не повідомивши підстав зупинки, а згодом передав оформлення справи іншому поліцейському СРПП відділення поліції № 4 (м. Южне) Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області старший сержант поліції Унжаков О.А. В подальшому інспектором Унжаковим О.А., о 20:23 год було винесено постанову ЕНА №5084845, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. На момент зупинки позивач їхав додому після виконання бойового завдання, отримавши вихідний день, повертаючись з м. Херсона міста, яке є зоною активних бойових дій та постійних обстрілів. Статус військовослужбовця підтверджується відповідними документами. Вважає постанову незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з того, що Постанова ЕНА №5084845 від 27.06.2025 не містить основного атрибуту, передбаченого статтею 283 КУпАП, а саме: номерний знак ТЗ, щодо якого складена ця постанова. Положеннями п. 2.9 (в) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), водієві заборонено керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, без номерного знаку або з номерним знаком, що не належить транспортному засобу. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Інструкція № 139 за наявності технічної можливості після винесення постанови в електронній формі у вигляді стрічки на мобільному логістичному пристрої відображається двовимірний штрих-код (QR-код), що містить інформацію з реквізитами для сплати штрафу. Оскільки оскаржувана постанова виносилася в присутності позивача за допомогою мобільного логістичного пристрою, а саме планшета, у працівника поліції була технічна можливість відобразити на постанові QR-код, що свідчить про порушення процедури складання та винесення постанови та її невідповідність нормам чинного законодавства. Інспектором поліції було продемонстровано запис з нагрудної камери спостереження, який починається вже біля зупиненого транспортного засобу позивача та яким зафіксовано складання постанови, а не факт порушення ПДР України позивачем, що наразі не є належним та достатнім доказом порушення правил дорожнього руху. Також наголошую на тому, що постанова винесена інспектором Унжаковим О.А., натомість розгляд справи проводився й іншим поліцейським, який в порушення вимог частини третьої статті 18 Закон № 580-VIII звертаючись до позивача, не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання. Водночас, під час складання постанови позивачем заявлялось клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із необхідністю ознайомлення із доказами у справі, представлення ним своїх доказів, а також надання йому можливості скористатися правовою допомогою. Вказане клопотання було відхилено інспектором патрульної поліції. Позивач у позові послався на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.05.2020 у справі № 640/16220/16-а щодо наявності порушення прав особи у разі ненадання водію можливості реалізувати право на отримання правової допомоги. Також послався на аналогічні висновки, які містяться в постановах Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №522/22180/16- а, від 18.02.2020 у справі №524/9827/16-а. Також позивач зазначає, що закон не передбачає перевірку документів як самостійну підставу для зупинки ТЗ. Зупинка ТЗ на блокпостах може проводитися у межах режиму правового режиму воєнного стану або загальнонаціональних/регіональних фільтраційних заходів, які мають бути: санкціоновані рішенням командування/ВЦА/військових; документально оформлені наказами, розпорядженнями, маршрутними листами. Поліція повинна повідомити водію про підставу зупинки ч.3 ст.18 Закону «Про Національну поліцію».

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що 27.06.2025 поліцейський СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старший сержант поліції Унжаков О.А. спільно з інспектором СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції Гладченко О.І. заступили у чергування на території Южненьскої об`єднаної територіальної громади з метою профілактики правопорушень, забезпечення публічного порядку та безпеки дорожнього руху. Того ж дня, близько 20 годин 10 хвилин перебуваючи на блокпосту № 20, що розташований за адресою: Одеська область, Одеський р-н, траса М-28 (сполучення м. Одеса-м. Південне) 21 км, смт. Нові Біляри, поліцейськими було помічено транспортний засіб «Hyundai Sonata» державний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , який рухаючись на автомобілі не був пристебнутий ременями безпеки, чим порушив п.п. 2.3.в Постанови «Про Правила дорожнього руху України» затвердженої КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів, відповідальність за не виконання вимог цього пункту передбачена ч.5 ст.121 КУпАП. В тексті позовної заяви позивачем наголошено на тому, що поліцейським не було повідомлено про причину зупинки, а також останній не назвав свого прізвища, посади і спеціального звання. Проте з відеоматеріалів вбачається, що в момент зупинки поліцейський, сержант поліції Унжаков О.А. дотримався свого обов`язку відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» звертаючись до особи, назвав своє прізвище, посаду та спеціальне звання. Стосовно не вказання на причину зупинки, звертаємо увагу, що поліцейський ОСОБА_2 виконував свої обов`язки на блокпосту що є посиленим контрольно-пропускним пунктом, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на в`їзді/виїзді на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів. У зв`язку з введенням з 24.02.2022 Указом Президента України «Про ведення воєнного стану» №64/2022 воєнного стану на території України, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції (п. 5 Постанови КМУ № 1456). Постановою КМУ №1455 від 29 грудня 2021р «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», визначається такий захід з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах, як перевірка документів, відповідно до підпункту 1 пункту 20 вище вказаної Постанови, заходи з контролю в`їзду/ виїзду на блокпостах включають: перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо);проведення огляду транспортного засобу та вантажу (товару) щодо відповідності документам на вантаж (товар);затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів;тимчасове обмеження (заборону) руху транспортних засобів та осіб. Більш того блокпости обладнуються дорожніми знаками, які інформують про обмеження швидкості, необхідність зупинки та контроль в`їзду/виїзду, позивач передбачав перевірку документів, тому здійснювавши проїзд через контрольно-пропускний пункт (блокпост) завчасно тримав військово-обліковий документ у руках. З огляду на те, що ОСОБА_1 порушив пункт п.п. 2.3.в Постанови «Про Правила дорожнього руху України» затвердженої КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306, за порушення якого передбачена відповідальність за ч.5 ст.121 КУпАП, поліцейським було повідомлено про розгляд справи за фактом порушення позивачем ч.5 ст.121 КУпАП, роз`яснено права та обов`язки відповідно до ст.268,287,288,289,307 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Далі позивач стверджує, що постанова ЕНА № 5084845 від 27.06.2025 не містить номерного знаку (реєстраційного номеру) транспортного засобу, щодо якого складена адміністративна постанова, що передбачено статтею 283 КУпАП, але це твердження не знаходить свого підтвердження, адже в постанові ЕНА №5084845 від 27.06.2025 складена поліцейським СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старшим сержантом поліції Унжаковим О.А. відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 КУпАП, яку надано до суду, як доказ, в п.5 зазначено відомості про транспортний засіб, зокрема реєстраційний номер. А отже вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.5 ст. 121 КУпАП України належно фіксується в постанові про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 КУпАП. Посилаючись на пункт 5 розділу ІV Наказу «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженою наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, за наявності технічної можливості після винесення постанови в електронній формі у вигляді стрічки на мобільному логістичному пристрої відображається двовимірний штрих-код (QR-код), що містить інформацію з реквізитами для сплати штрафу, позивач вважає що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена з порушенням процедур чинного законодавства, проте варто звернути увагу, що дане твердження є надмірним формалізмом, адже в ст. 283 КУпАП, яка містить вимоги до змісту постанови про адміністративне правопорушення не зазначено обов`язковість наявності штрих-коду (QR-коду). Наявність штрих-коду на постанові про адміністративне правопорушення або його відсутність не впливає на зміст рішення і не скривлює обставини, це технічна ініціатива яка створена з метою спрощення доступу до інформації, а відсутність штрих-коду на надрукованій стрічці не впливає на чинність постанови. ОСОБА_1 вважає що постанова про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню за умови що: не було повідомлено про причину зупинки транспортного засобу, було порушено права позивача через не надання можливості реалізувати право на отримання правової допомоги, а поліцейським не вжито достатніх заходів для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вважає неправомірність вимоги поліцейського щодо пред`явлення позивачем водійського посвідчення, проте не оскаржує факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, не надає жодних доказів на доведення дотримання ним вимог пункту п.п. 2.3.в Правил дорожнього руху України. З огляду на відеоматеріали з боді-камери поліцейського, твердження стосовно агресивних дій поліцейських, та інших їх начебто висловлювань про які було зазначено позивачем не знаходять свого підтвердження. Більш того, під час розмови з поліцейськими позивачем було зауважено лише що йому не було роз`ясненого його права за ст.268 КУпАП, але клопотання стосовно потреби останнього в правовій допомозі він не заявляв і не наполягав. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 визначено, що «Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.». Наведене вище свідчить про те, що конкретна форма подання клопотання, або заяви на отримання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі не визначена законодавством, якщо особа має потребу в правовій допомозі, достатньою чітко про це зазначити в будь-якій формі (усній, письмовій). Слід звернути увагу, що на місці зупинки після складання адміністративних матеріалів з відеозапису вбачається, що один з поліцейських ставить питання до правопорушника про причини не згоди останнього зі складеною адміністративною постановою, на що позивач певний час не міг знайти відповідь, а потім зазначив, що поліцейськими не було роз`яснено йому стосовно його права на правову допомогу, в подальшому поліцейські наголосили на такому праві, яке є волевиявленням особи відповідно до законодавства. Далі, з відеоматеріалів можна зробити висновок, що з боку позивача не було заявлено будь-яких клопотань або вчинення певних дій для отримання юридичної допомоги, ОСОБА_1 хибно розуміючи, що це буде порушенням і підставою для скасування складеної щодо нього адміністративної постанови, не скористався своїм правом в якому його не було позбавлено. Зупинка транспортного засобу здійснена в межах режиму воєнного стану та з метою перевірки документів що посвідчують особу на блокпосту, на якому встановлені відповідні дорожні знаки, які інформують про необхідність зупинки для перевірки документі. Як було зазначено раніше позивач передбачав перевірку документів, тому під час проїзду контрольно-пропускного пункту на якому здійснював свої повноваження поліцейський СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старший сержант поліції Унжаков О.А., позивач здійснив зупинку біля поліцейського тримаючи військово-обліковий документи у руках, що свідчить про те що зупинку не було ініційовано поліцейським, з боку поліцейського була лише вимога до позивача щодо пред`явлення ним водійського посвідчення. В даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення. Враховуючи викладене, сторона відповідача вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні. Поліцейський СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старший сержант поліції Унжаков О.А діяв у межах наданих повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема під час дії воєнного стану. Зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відбулася на блокпосту, облаштованому відповідно до нормативних актів, а не за індивідуальною ініціативою працівника поліції, позивач передбачав перевірку документів, що підтверджується його діями. Крім того, права ОСОБА_1 не були порушені, про що свідчить відеозапис з боді-камери поліцейського. Позивач не заявляв клопотань про правову допомогу, а лише вказав на нібито відсутність роз`яснення прав, більш того фактично позивач не заперечує факт порушення керування без пристебнутого ременя безпеки, що порушує п.п. 2.3.в Правил дорожнього руху України. Постанова поліцейського містить всі необхідні реквізити, включно реєстраційний номер транспортного засобу, а відсутність QR-коду не є підставою для її скасування, адже наявність події адміністративного правопорушення доведена належними доказами, зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Дії працівників поліції СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старшого сержанта поліції Унжаков О.А., інспектора СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції Гладченко О.І. були законними та пропорційними. Позов ґрунтується на формальних зауваженнях і не спростовує наявність складу правопорушення, ОСОБА_1 намагається застосовувати норми законодавства для виправдання скоєного ним правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП, посилаючись на необґрунтовані процесуальні вади з боку поліцейського, проте необхідно звернути увагу що на відеофіксації з боді-камери поліцейського зафіксований факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом без використання ременів безпеки. Таким чином, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області належним чином з`ясовано обставини справи, з яких зроблено висновки про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення. Крім того, позивач у своїй позовній заяві посилається на обставини, пов`язані з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч.?5 ст.126 КУпАП. Водночас, як чітко вбачається з матеріалів справи, зокрема з копії постанови серії ЕНА № 5084845 від 27.06.2025 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП. Таким чином предмет оскарження не відповідає фактичному змісту постанови, згідно з висновками зробленими Верховним Судом України у постанові від 10 січня 2024 року № 916/1042/22, «вирішальним є наявність чи відсутність предмета спору на час звернення з позовом до суду, оскільки відсутність предмета спору на час звернення до суду свідчить про відсутність порушеного права позивача, тому є підставою для відмови в задоволенні позову», отже помилкове тлумачення або неправильне визначення предмета спору не може бути підставою для задоволення позову. Позовна заява не спростовує обставин вчинення правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП, не містить заперечень щодо суті цієї кваліфікації та не надає достатнього обґрунтування її неправомірності. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог як таких, що подані з порушенням предметної визначеності спору та не підкріплені належними доказами. Відповідно до положень ст. 160 КАС України, позовна заява повинна містити чітко визначений предмет і підстави позову. У даному випадку позивач оскаржує не те правопорушення, яке йому інкриміновано, а відтак зміст його вимог не відповідає змісту оскаржуваної постанови.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 26 вересня 2025 року позов задовольнив частково.

Скасував постанову серії ЕНА № 5084845 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Справу про адміністративні правопорушення за ч. 5 ст.121 КУпАП відносно ОСОБА_1 надіслав на новий розгляд до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Одеській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що під час складання адміністративної постанови поліцейськими було встановлено, що автомобіль належить фізичній особі, і не є транспортним засобом Збройних Сил України, а на момент складання матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , не було повідомлено поліцейським, що він виконує службові обов`язки та не надано документального підтвердження;

- відсутні підстави для нового перегляду справи про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП відносно ОСОБА_1 , так як постанова була складена в межах компетенції Головного управління Національної поліції в Одеській області та відповідно до ст.15 КУпАП позивач несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху на загальних підставах.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 27.06.2025 поліцейський СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старший сержант поліції Унжаков О.А. спільно з інспектором СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції Гладченко О.І. заступили у чергування на території Южненьскої об`єднаної територіальної громади з метою профілактики правопорушень, забезпечення публічного порядку та безпеки дорожнього руху. Того ж дня, близько 20 годин 10 хвилин перебуваючи на блокпосту № 20, що розташований за адресою: Одеська область, Одеський р-н, траса М-28 (сполучення м. Одеса-м. Південне) 21 км, смт. Нові Біляри, поліцейськими було помічено транспортний засіб «Hyundai Sonata» державний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , який рухаючись на автомобілі та не був пристебнутий ременями безпеки, чим порушив п.п. 2.3.в Постанови «Про Правила дорожнього руху України».

27.06.2025 о 23:23 годині поліцейським СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старшим сержантом поліції Унжаковим О.А. винесено постанову серії ЕНА № 5084845 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої 27.06.2025 о 20:10 годині селище Нові біляри, траса М28 21 км БП20 км водій - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом, «Hyundai Sonata» державний номер НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3.в. ПДР порушення правил користування ременями безпеки, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 540,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

У розділі 9 оскаржуваної постанови міститься рукописний текст позивача «не згоден» та міститься підпис.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції скасував постанову серії ЕНА № 5084845 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення за ч.5 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн та направив на новий розгляд до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Таке рішення було прийняте судом з огляду на те що, згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі наказу від 13.03.2025 № 66 обіймає посаду старшого стрільця групи ОТА ППС, ВОС 932868А, у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водночас, працівниками поліції військовий квиток позивача відповідачем не перевірявся, заходи на встановлення факт обіймання позивачем посади працівниками ЗСУ не вживались, наявність повноважень щодо можливості винесення працівниками поліції оскаржуваної постанови також не перевірялась, як і не встановлено чи належить розгляд вказаної категорії справ до компетенції військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, та не розглянуто питання щодо наявності підстав для передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винного до дисциплінарної відповідальності, що також узгоджується із приписами п.6 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Нормами ст.280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відхиляючи доводи позивача про те, що у оскаржуваній постанові відсутні відомості про державний номерний знак транспортного засобу яким він керував суд першої інстанції ґрунтовно зазначив, що відомості про державний номерний знак транспортного засобу у постанові зазначені (п.5)(а.с.15)

Також суд першої інстанції дослідивши відеозаписи з нагрудної камери поліцейського (оптичний носій, файли « 0002022_3_0011.mp4», « 0002022_5_0012.mp4»,« 0002022_2029_0013.mp4»,0002022_9_0014.mp4), встановив, що позивач зупинившись на блокпосту не був пристебнутий ременем безпеки, що підтверджує вчинення ним порушення п.п. 2.3.в Постанови «Про Правила дорожнього руху України».

Також сторонами по справі не заперечується, що ОСОБА_1 проїжджаючи блокпост, та здійснюючи на ньому зупинку, тримав у відкритому вікні у руці військово-обліковий документ у розгорнутому вигляді.

Поліцейськими СРПП ВП № 4 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області вказаний документ не перевірявся, водночас, як вбачається із відеозапису працівники поліції вимагали надати посвідчення водія та підтвердження наявності загальнообов`язкового страхування, які у подальшому були ними перевірені .

Поліцейські повідомили за які саме дії притягається позивач до адміністративної відповідальності, після винесення оскаржуваної постанови, її зміст був проголошений ОСОБА_1 .

Під час винесення постанови від позивача надійшли зауваження, що йому не роз`яснені його права, у тому числі щодо роз`яснення йому права скористатися правовою допомогою. На що поліцейським було оголошено йому це право.

Суд першої інстанції відхилив твердження позивача про те, що його не ознайомили з відеозаписом фіксації вчинення ним правопорушення, оскільки як вбачається з відеозаписів боді-камери, такі вимоги від позивача до працівників поліції не надходили.

Окрім цього є хибними твердження позивача про те, що відеозапис не був розпочатий с самого початку його зупинки на блок посту вони спростовуються відеозаписом, безпосередньо дослідженим у судовому засіданні.

Також суд першої інстанції з дотриманням положень чинного законодавства відхилив посилання позивача на те, що у нього відсутній обов`язок зупинятися на блок пості без причини для зупинки транспортного засобу, передбаченого ст.. 35 Закону України «Про національну поліцію», оскільки така зупинка транспортних засобів на блок постах може проводитися у межах режиму правового режиму воєнного стану або загальнонаціональних/регіональних фільтраційних заходів, які мають бути: санкціоновані рішенням командування/ВЦА/військових; документально оформлені наказами, розпорядженнями, маршрутними листами. Поліція повинна повідомити водію про підставу зупинки ч.3 ст.18 Закону «Про Національну поліцію».

Указом Президента України «Про ведення воєнного стану» № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введений воєнний стан. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1456 (зі змінами) відповідним уповноваженим особам Національної поліції надано право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів.

Зокрема вказаною постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», визначається такий захід з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах, як перевірка документів, відповідно до підпункту 1 пункту 20 вище вказаної Постанови, заходи з контролю в`їзду/ виїзду на блокпостах включають: перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Отже зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , відбулась у спосіб та в порядку, передбаченими діючим законодавством.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі наказу від 13.03.2025 № 66 обіймає посаду старшого стрільця групи ОТА ППС, ВОС 932868А, у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.03.2025 № 9-РС, ОСОБА_1 відповідно до п. 82 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних силах України, п. 11 Порядку реалізації експериментального проекту щодо вдосконалення механізму переміщення військовослужбовців Збройних Сил України за їх ініціативою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2024 № 1291 (зі змінами), призначено на посаду старшого стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_4 , ВОС 932868А.

Згідно зі ст. 1 Законом України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» (прийнятого з метою подальшого зміцнення законності, правопорядку та військової дисципліни у Збройних Силах України, забезпечення конституційних прав військовослужбовців визначає статус, основні завдання, організацію та принципи діяльності Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, права, обов`язки, заходи соціального і правового захисту та відповідальність її військовослужбовців) Військова служба правопорядку у Збройних Силах України це спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.

Частиною 1 статті 235-1 КУпАП передбачено, що військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядає справи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені частинами першою, четвертою і п`ятою статті 121, статтею 121-1, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1 - 126, статтею 132-1 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції правильно зауважив, що працівники поліції, з метою перевірки наявності у них повноважень щодо винесення оскаржуваної постанови мали перевірити чи належить посада позивача до посад працівників Збройних Сил України.

Водночас як правильно встановлено під час розгляду справи та не заперечується сторонами , що військовий квиток, який позивач тримав у руці у розгорнутому вигляді працівниками поліції не перевірявся, заходи на встановлення факт обіймання позивачем посади працівниками ЗСУ не вживались, наявність повноважень щодо можливості винесення працівниками поліції оскаржуваної постанови також не перевірялась, як і не встановлено чи належить розгляд вказаної категорії справ до компетенції військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, та не розглянуто питання щодо наявності підстав для передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винного до дисциплінарної відповідальності, що також узгоджується із приписами п.6 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст. 235-1, КУпАП, у зв`язку з чим погоджується з висновком суду першої інстанції , що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Водночас, встановивши недотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції та дійшовши висновку про скасування постанови та направлення справи на новий розгляд, суд першої інстанції виснував, що частина позовних вимог щодо закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності події та складу адміністративного правопорушення є передчасними та задоволенню не підлягає.

Колегія суддів констатує, що з обсягу встановлених судом першої інстанції обставин випливає, що порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, питання наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення підлягає встановленню під час розгляду уповноваженим суб`єктом справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання накладення адміністративного стягнення, на які юрисдикція адміністративних судів, в силу приписів пункту 3 частини другої статті 19 КАС України, не поширюється.

Повноваження ж адміністративних судів у справах про накладення адміністративного стягнення обмежуються лише переглядом в порядку статті 286 КАС України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, оскаржувана у цій справі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню саме з процедурних підстав.

Крім того, скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення з процесуальних підстав потребує повторного розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку, встановленому законом.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.11.2021 №185/8460/16-а, від 25 травня 2022 року справа № 465/5145/16-а .

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ч. 3 ст. 286 КАС України суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що справа про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає направленню на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи та міркування апелянта, викладені в апеляційній скарзі, також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються відеозаписами , які наявні у матеріалах справи та з яких чітко вбачається, що поліцейський порушив процедуру розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а саме не дослідив військовий квиток позивача, який він першочергово пред`явив під час зупинки.

Оскільки позивач є діючим військовослужбовцем працівник поліції мав вирішити питання щодо можливої передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винного до дисциплінарної відповідальності, що також узгоджується із приписами п.6 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015.

Доводи апелянта, що саме позивач має довести , що під час зупинки транспортного засобу він виконував службові обов`язки, не надавав відповідного наказу командира (начальника) на підтвердження виконання останнім службових обов`язків, колегія суддів оцінює критично, оскільки гарантованому у ч.2 ст. 77 КАС України обов`язку доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності кореспондують вимоги ч.1 ст. 77 КАС України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач під час зупинки транспортного засобу пред`явив військовий квиток, проте, відповідач його не дослідив, не перевірив факт обіймання позивачем посади у ЗСУ, та як наслідок не встановив чи належить розгляд вказаної категорії справ до компетенції військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.

При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001)

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, .

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2025 року у справі № 947/24397/25 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик