Справа № 420/12019/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/12019/25

Перша інстанція: суддя Василяка Д.К.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусик А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 у справі № 420/12019/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 72 від 21.03.2025 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 від 14.03.2025 та призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з моменту звернення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскільки позивачка з 15.09.1986 по 15.08.1997 проживала і була прописана в с. Гаврилівка Вишгородського району Київської області, яке віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю, тобто 6 років 3 місяці 18 днів, то вона має право на призначення пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Таким чином, відмову в призначенні пенсій ОСОБА_1 , відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.03.2025 № 72 позивач вважає незаконним, прийнятою суто формально та необґрунтовано, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Від представника відповідача ГУ ПФУ у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що згідно поданих документів та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, підтверджено факт проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, станом на 01 січня 1993 період складає 04 місяці 03 дні, що є не достатнім для призначення пенсії. До періодів постійного проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період роботи в Одеській області з 21.07.1997 по 25.09.2001, з 30.09.2001 по 10.11.2002, з 19.11.2002 по 17.12.2002, з 30.11.2004 по 21.03.2005 та з 23.02.2005 по 31.12.2014, оскільки населений пункт розташований на території, яка не належать до зони радіаційного забруднення. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини другої статті 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення необхідного періоду починаючи з моменту аварії до 01 січня 1993 року. Період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме: вказаний період проживання слід обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року, що пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке у свою чергу нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС. Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Постанова №106). В силу приписів підпункту 7 пункту 2.1 Порядку при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, форма якої затверджена постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122, довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Враховуючи зазначене, Головним управлінням в рамках чинного законодавства рішенням № 72 від 21.03.2025 відмовлено в призначенні пенсії позивачу в призначенні пенсії згідно статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом 01.01.1993.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надала пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, що Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 2 Закону № 791а-XII від 27.02.1991 Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи повноваження щодо установлення меж цих зон, визначення переліку населених пунктів, які відносяться до конкретної зони радіоактивного забруднення, делеговані Кабінету Міністрів України. Cт. 2 Закону № 791а-ХІІ визначає такі категорії зон радіоактивного забруднення територій: 1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році; 2) зона безумовного (обов`язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/км2 та вище, або стронцію від 3,0 Кі/км2 та вище, або плутонію від 0,1 Кі/км2 та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період; 3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/км2, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/км2, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/км2, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період. До періодів постійного проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період роботи в Одеській області, оскільки населений пункт розташований на території, яка не належить до зони радіаційного забруднення. Таким чином, оскільки час постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 Позивача складає 4 місяці 03 днів відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до п. 2 ст. 55 Закону №796 у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення на 1 січня 1993 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 20.06.2025 у справі № 420/12019/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 72 від 21.03.2025 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , відповідно до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 від 14.03.2025 року та призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з моменту звернення.

Стягнув з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення суду першої інстанції незаконне і необґрунтоване, винесено з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню в повному обсязі.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що наданими позивачем документами не підтверджено проживання (відпрацювання) на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років;

- суд першої інстанції не взяв до уваги, що с. Гаврилівка Вишгородського району Київської області, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 (що містить Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (Додаток №1)), - не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

- інші доводи відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22- 1 від 25.11.2005 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке було уповноважене розглянути подану позивачем заяву.

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 21.03.2025 № 72 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 07.09.1986 до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 30.09.2001 по 10.11.2002, оскільки відсутні дані про вказаний стаж в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб. Документами підтверджено факт проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, станом на 01 січня 1993 період складає 04 місяці 03 дні, що є не достатнім для призначення пенсії. До періодів постійного проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період роботи в Одеській області з 21.07.1997 по 25.09.2001, з 30.09.2001 по 10.11.2002, з 19.11.2002 по 17.12.2002, з 30.11.2004 по 21.03.2005 та з 23.02.2005 по 31.12.2014, оскільки населений пункт розташований на території, яка не належать до зони радіаційного забруднення. Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом 01.01.1993.

Вважаючи неправомірним рішення щодо відмови в зарахуванні періодів роботи до страхового стражу згідно трудової книжки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у позивача довідки підтверджують факт проживання останньої у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон №796) визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону №796 визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058.

Так, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 55 Закону № 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону № 796 право на пенсію із зниженням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Так, судом встановлено, що після досягнення позивачем 55 років, 14.03.2025 вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідач рішенням зазначив, що відсутні підстави для зниження позивачу пенсійного віку у зв`язку з тим, що Документами підтверджено факт проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, станом на 01 січня 1993 період складає 04 місяці 03 дні, що є не достатнім для призначення пенсії. До періодів постійного проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період роботи в Одеській області з 21.07.1997 по 25.09.2001, з 30.09.2001 по 10.11.2002, з 19.11.2002 по 17.12.2002, з 30.11.2004 по 21.03.2005 та з 23.02.2005 по 31.12.2014, оскільки населений пункт розташований на території, яка не належать до зони радіаційного забруднення.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку №22-1 при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Вирішуючи питання про дотримання позивачем цієї вимоги, колегія суддів враховує, що довідками від 17.03.1997, 14.07.1997 підтверджено факт того, що ОСОБА_1 дійсно з 15.09.1986 по 15.08.1997 проживала і була зареєстрована в с. Гаврилівка Вишгородського району Київської області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Враховуючи вищенаведене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що довідки від 17.03.1997, 14.07.1997 підтверджують факт проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апелянта стосовно того, що с. Гаврилівка Вишгородського району Київської області не відноситься зони гарантованого добровільного відселення колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Так, довідками від 17.03.1997, 14.07.1997 підтверджено факт того, що ОСОБА_1 дійсно з 15.09.1986 по 15.08.1997 проживала і була зареєстрована в с. Гаврилівка Вишгородського району Київської області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» с. Гаврилівка Вишгородського району Київської області відносилось до IV зони посиленого радіоекологічного контролю за соціально-економічним фактором.

Отже, вищевказані твердження апелянта є неспроможними.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи.

Керуючись статтями 308, 309, 315,316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 у справі № 420/12019/25 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді А.Г. Федусик Г.В. Семенюк