Справа № 420/26073/25
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - відповідач), у якій просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо неналежного розгляду в повному об`ємі заяви ОСОБА_1 від 24.07.2025 року " ДОСУДОВЕ ПОПЕРЕДЖЕННЯ " до поліції в частині відмови у наданні відео з боді-камер працівників поліції щодо подій фіксації його доньки на них за 10.07.2025 року - ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 );

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 24.07.2025 року "ДОСУДОВЕ ПОПЕРЕДЖЕННЯ " до поліції в частині надання відео з боді-камер щодо подій фіксації його доньки на них за 10.07.2025 року - ОСОБА_1 у відповідності до висновків суду;

- врахувати клопотання ОСОБА_1 про судовий контроль за виконанням судових рішень у судовому процесі під час винесення рішення та встановити судовий контроль в цій справі;

вирішити питання судових витрат.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що на виконання рішення суду у справі №420/3677/25 в рамках судового контролю відповідач доручив своєму підрозділу вчинити дію щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.01.2025. На електронну адресу позивача 14.07.2025 прийшов лист від 12.07.2025 (266780) за підписом начальника відділення № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Одеській області Чебан А., в якому зазначено, що на виконання рішення суду у справі № 420/3677/25 працівниками поліції здійснений повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 05.01.2025.

Позивач надіслав відповідачу досудове попередження від 24.07.2025, в якому позивач просив наступну інформацію :"Окремо надати відео з бодікамер поліції, про яке ви згадуєте у своїй відповіді № від 23.07.2025 (300451) за підписом за підписом ЕЦП ОСОБА_2 "

У відповіді від 29.07.2025 структурного підрозділу відповідача відділення поліції 2 м. Одеси позивача було повідомлено про те, що співробітниками поліції спільно з психологом центру соціальних служб Одеської міської ради 10.07.2025 здійснений виїзд за місцем реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), виявили бабусю та дідуся малолітньої ОСОБА_5 , які повідомили, що онука разом з матір`ю проживають з ними, але наразі перебувають на відпочинку. ОСОБА_6 зателефонувала через месенджер "WhatsApp" ОСОБА_7 , остання повідомила що не бажає повідомляти своє місцезнаходження посилаючись на побоювання за власну безпеку та життя, ОСОБА_3 повідомила, що не бажає спілкуватись з батьком. Все це було зафіксовано на технічний пристрій Tecsar BDC-43-GWCP. Позивачу було повідомлено, що відповідно до статей 7, 11 Закону України "Про інформацію" та статті 8 Закону України "Про захист персональних даних" надання цієї інформацїї можливе виключно за згодою законного представника дитини або за рішенням суду. Інформація про місце перебування дитини батькові ОСОБА_8 не може бути надана з підстав, передбачених законодавством, у тому числі з міркувань найкращих інтересів дитини (ст. 3 Конвенції ООН про права дитини) та ризику психологічного тиску. Фактичне спілкування підтверджено відеозаписом з боді-камери. Факт перебування дитини з матір`ю був візуально зафіксований під час відеозв`язку та задокументований на боді-камеру працівника поліції. Ці матеріали є службовими та можуть бути надані лише за рішенням слідчого судді або на запит уповноваженого органу в рамках кримінального провадження. Запит до ДПСУ працівниками ВнП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області не направлявся, оскільки така інформація є з обмеженим доступом і надається лише в межах кримінального провадження або за рішенням суду (наказ МВС № 614 від 27.09.2022). Слідчим відділом ВнП № 2 ОРУП № 1 відомості до ЄРДР не вносились.

Позивач звертає увагу, що тим самим відповідач підтвердив, що відео з боді-камер поліції існує і воно перебуває на балансі ГУНП в Одеській області, але надати таке відео з боді-камер поліції відмовився, пославшись що це службова інформація. До суду позивач оскаржує лише відмову надати відео з боді-камер щодо його дитини зі сторони структурного підрозділу відповідача. Відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", відео з боді камер поліції вважається інформацією, створеною суб`єктом владних повноважень у процесі виконання ним своїх функцій, та є відкритою інформацією. Відповідач не навів жодного аргументу аби обмежити позивача в доступі до такого відео, тим паче що це стосується дитини позивача, а за цих обставин такі дії є протиправні з боку відповідача.

Ухвалою від 06.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

06.08.2025 до суду надійшла заява про забезпечення адміністративного позову, в якій позивач просив вжити заходи забезпечення позову, яка судом була задоволена шляхом заборони Головному управління Національної поліції в Одеській області (Код ) та її структурному підрозділу Одеському районному управлінню поліції № 1 відділення поліції № 2 вчиняти будь-які дії, пов`язані зі знищенням відео з боді камер поліції за 10.07.2025 , про яке згадується у відповіді ГУНП в Одеській області № від 29.07.2025 (316531), яке було зроблено за адресою м. Одеса вул. Далекосхідна, 22, щодо дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення спору по суті.

21.08.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що Головне управління Національної поліції в Одеській області відмовило у наданні запитуваного відеозапису на інформаційний запит позивача з огляду на те, що цей відеозапис містить інформацію з обмеженим доступом, а саме персональні дані матері дитини ОСОБА_4 та малолітньої дитини (відомості про приватне життя осіб). Тобто, відомості про фізичних осіб - усе це є інформацією про особу, яка за законом віднесена до конфіденційної. Жоден із законів не надає громадянину права отримати відеозапис з боді-камери, що містить персональні дані іншої особи (матері дитини, дитини), без згоди цієї особи або без спеціальних підстав, визначених законом. У даному випадку обмеження доступу до відеозапису обумовлене саме необхідністю захисту прав іншої особи - матері дитини та малолітньої дитини - на приватність і недоторканність.

Відповідач стверджує, що відеозапис з боді-камери поліцейського не є відкритою публічною інформацією, натомість фактично являє собою службовий матеріал, отриманий правоохоронним органом у ході виконання службових обов`язків. Такий запис може містити не лише зображення матері та дитини, але й інші дані службового характеру (наприклад, дії поліцейських, елементи внутрішнього службового спілкування, обстановку в приватному помешканні тощо).

Позивачу було роз`яснено, що копія відео з боді- камери може бути передана виключно на підставі відповідного рішення суду або запиту уповноваженого органу. Головне управління Національної поліції в Одеській області вважає адміністративний позов ОСОБА_1 безпідставним та необґрунтованим та заперечує проти задоволення позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_10 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/3677/25 від 24.03.2025 позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області задоволений, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 до поліції «Про розшук дитини та надання відомостей про місце знаходження дитини " від 05.01.2025 з урахуванням висновків суду.

Позивач надіслав відповідачу досудове попередження від 24.07.2025, в якому позивач, зокрема, просив надати повну відповідь на запит 16.07.2025, окремо надати відео з бодікамер поліції, про яке ви згадуєте у своїй відповіді № від 23.07.2025 (300451) за підписом за підписом ЕЦП ОСОБА_2 " .

Позивач надав суду копію відповіді № від 23.07.2025 за підписом начальника відділення поліції № 2 Одеського райуправління поліції № 1 ГУ НП в Одеській області , в якому вказано, що на виконання рішення суду у справі №420/3677/25 працівниками поліції 10.07.2025 спільно з психологом центру соціальних служб Одеської міської ради здійснений виїзд за місцем реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), на місці виявили бабусю та дідуся малолітньої ОСОБА_3 , які повідомили, що онука разом з матір`ю наразі перебувають на відпочинку. ОСОБА_6 (бабуся) зателефонувала через месенджер "WhatsApp" ОСОБА_11 , остання повідомила, що не бажає повідомляти своє місцезнаходження, посилаючись на побоювання за власну безпеку та життя. У ході відеозв`язку було візуально зафіксовано, що малолітня ОСОБА_9 перебуває разом із матір`ю. Факт підтверджено фіксацією на бодікамеру працівника поліції. Відеозв`язок було здійснено з номера телефону бабусі дитини за ініціативою працівника СЮП через мобільний додаток WhatsApp. Зазначений номер не належить працівникам поліції або підрозділам ГУНП, а є приватним. Враховуючи вимоги Законів України "Про інформацію" та "Про захист персональних даних", розповсюдження персональних даних осіб без їхньої письмової згоди є недопустимим. Розмова була зафіксовано на бодікамеру яка перебуває на балансі ГУНП в Одеській області. Надання копії матеріалів можливе виключно на підставі відповідного рішення суду або запиту уповноваженого органу. Слідчим відділом ВнП № 2 ОРУП № 1 відомості до ЄРДР не вносились. Розмова зафіксована на бодікамеру, яка є на балансі ГУНП в Одеській області. Надання копії можливе лише за рішенням суду або на офіційний запит уповноваженого державного органу.

Відповідач надав відповідь за № від 29.07.2025 за змістом, аналогічну відповіді № від 23.07.2025.

Як вбачається з повідомлення начальника відділення поліції № 2 Одеського райуправління поліції № 1 ГУ НП в Одеській області А.ЧЕБАН на адресу т.в.о. начальника відділу правового забезпечення ГУНП в Одеській області Є.РАЩЕНКУ повідомлено, що факт спілкування з дитиною був візуально зафіксований під час відеозв`язку та задокументований на бодікамеру працівника поліції Tecsar BDC-43-GWCP, відеоматеріали перенесено на DVD носій CMFP685C 12212623, розмір елементів - 650МБ.

На думку позивача, його запит щодо надання інформації не розглянуті, інформація, яку запитував позивач, не надана, що є порушенням законодавства, а тому він звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Згідно п.7 ч.1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Стаття 34 Конституції України гарантує кожному право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VІ.

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом . Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ст.1 Закону № 2939-VI).

Відповідно до статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до інформації забезпечується, серед іншого, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Крім того, стаття 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачає, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Аналогічні приписи містить ст.ст. 20, 21 Закону "Про інформацію", яка передбачає, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Частиною 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ встановлено, що розпорядниками інформації визнаються, зокрема: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту... Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Відповідно до ч.5, 6 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі. З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Наведений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з частиною другою статті 7 Закону "Про інформацію" № 2657-XI суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Ст.23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити, зокрема, відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації.

Відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Досліджуючи у межах спору відповідність сторін ознакам запитувача та розпорядника інформації, та наявність підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач наділений правом у порядку визначеному Законом України "Про доступ до публічної інформації", одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідача, тобто є запитувачем інформації, а у свою чергу ГУ Нацполіції України є розпорядником публічної інформації.

Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що відповідач розглянув запит від 24.07.2025 та відмовив у наданні інформації, яка знаходилась на відео з бодікамер працівників поліції щодо подій фіксації його доньки на них 10.07.2025. У відповіді на запит відповідач вказує, що причиною ненадання інформації є те, що інформація є службовою, з обмеженим доступом і може бути надана тільки в межах кримінального провадження або за рішенням суду. У відзиві на позовну заяву відповідач такою підставою зазначає, що відео з бодікамери містить зображення ОСОБА_4 (матері дитини) та малолітньої дитини - ОСОБА_3 , тобто відомості про фізичних осіб - усе це є інформацією про особу, яка за законом віднесена до конфіденційної. може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи.

Суд розглянув доводи відповідача про те, що позивач запитував інформацію з обмеженим доступом.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.6 Закону № 2939-VI - інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні".

Суд не вбачає законних підстав для обмеження доступу до інформації, яку запитував позивач.

Посилання відповідача на те, що зокрема до конфіденційної інформації, належать персональні дані, за винятком випадків, передбачених законом, що Закон України "Про захист персональних даних" також гарантує недопущення поширення персональних даних без згоди суб`єкта цих даних, окрім чітко визначених випадків, не має відношення до запиту позивача.

За приписами абзацу 11 статті 2 Закону України "Про захист персональних даних" персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця.

Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

Позивач не запитував інформацію щодо персональних даних матері його доньки, а просив надати інформацію - відеозапис своєї доньки ОСОБА_9 , що не є втручанням в її приватне життя. Відео з її матір`ю позивач не просив надавати.

У відповіді на запит орган правопорядку вказав, що відеоінформація може порушувати інтереси інших осіб, присутніх на відеозаписі. Попри це, він не зазначив, які саме інтереси та якої шкоди може бути завдано цим інтересам фактом передачі відео доньки її законному батьку. Відповідно до Закону "Про доступ до публічної інформації" така відповідь не містить достатньої мотивації. Зазначення лише про ймовірне порушення недостатньо для того, щоби обмежити доступ до запитуваної інформації. Отже, орган правопорядку не надав вичерпної відповіді щодо причин обмеження доступу до інформації.

Суд розглянув доводи відповідача про те, що відеозапис з бодікамери поліцейського, не є відкритою публічною інформацією, а являє собою службовий матеріал, отриманий правоохоронним органом у ході виконання службових обов`язків.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, як, зокрема, фото- і відеотехніку , у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі , технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Натільна камера є обладнанням поліції, і вона зазвичай фіксує інцидент, який відбувається між громадськістю та поліцейськими.

Відео, створене поліцейськими під час виконання службових обов`язків, вважається публічною інформацією згідно зі статтею 1 Закону "Про доступ до публічної інформації". Така інформація вважається публічною, оскільки вона створена в процесі виконання службових обов`язків суб`єктами владних повноважень і перебуває у володінні органу влади.

Оскільки у конкретній ситуації відео було записане (створене) працівниками поліції під час виконання своїх повноважень, то відображена на ньому інформація є публічною. Вона відповідає всім ознакам публічності, передбачених у статті першій Закону "Про доступ до публічної інформації": відображена на матеріальному носію (відеозапис), створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, знаходиться у володінні органу влади.

Публічність інформації не означає її автоматичну відкритість. Те, що інформація є публічною, означає, що вирішуючи питання надання інформації, правоохоронний орган повинен керуватись нормами Закону "Про доступ до публічної інформації".

Водночас, відео з бодікамер може бути захищеною, наприклад, якщо містить інформацію про військові або режимні об`єкти, або якщо її використання порушує законодавство про захист персональних даних. Якщо відеозапис містить не лише зображення дитини, а й ще інших осіб, або дані службового характеру (наприклад, дії поліцейських, елементи внутрішнього службового спілкування, обстановку в приватному помешканні тощо), то відповідач повинен застосувати трискладовий тест, про який йшлося вище. Якщо в результаті буде з`ясовано, що шкода охоронюваним інтересам від розголошення є незначною або що інтерес суспільства знати таку інформацію є значно більшим ніж шкода - розпорядник повинен надати таку інформацію.

У випадку, якщо шкода від оприлюднення інформації буде більшою ніж суспільний інтерес, розпорядник повинен враховувати вимоги частини сьомої статті 6 Закону "Про доступ до публічної інформації". Ця частина передбачає, що обмеженню у доступі підлягає не документ (чи інший матеріальний носій інформації), а інформація. Відповідно, якщо відеозапис дійсно міститиме зображення матері доньки позивача, яка забороняє її зйомку, розпорядник повинен розмити (заблюрити) це зображення, щоби унеможливити подальшу ідентифікацію особи, або застосувати інші засоби вилучення конфіденційної інформації. Проте повинен обов`язково надати запитуваний відеозапис, який є публічною інформацією.

Позивач, як розпорядник інформації порушує принцип, за яким обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач протиправно не надав інформацію у вигляді відеозапису на запит позивача від 24.07.2025 (під назвою "ДОСУДОВЕ ПОПЕРЕДЖЕННЯ") , тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судові витрати відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача.

Клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суд вважає передчасним. рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень. Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами. З огляду на не наведення позивачем вагомих аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача щодо встановлення відповідачу строку для подання до суду звіту про виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов ОСОБА_1 .

Визнати неправомірними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області, які виразились у ненаданні інформації на запит ОСОБА_1 від 24.07.2025 "ДОСУДОВЕ ПОПЕРЕДЖЕННЯ " в частині ненадання відео з бодікамер працівників поліції щодо подій фіксації його доньки ОСОБА_9 на них за 10.07.2025.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути повторно запит ОСОБА_1 від 24.07.2025 "ДОСУДОВЕ ПОПЕРЕДЖЕННЯ " в частині надання відео з бодікамер щодо подій фіксації його доньки ОСОБА_9 на них за 10.07.2025 та надати відповідь у строк, визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області ( ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 968 грн. 96 коп.

. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА