Справа № 280/4815/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 280/4815/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року (суддя Бойченко Ю.П.) у справі № 280/4815/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене листом від 23.01.2025 № 604, про відмову позивачці у виплаті грошового забезпечення військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) щодо виплати позивачці грошового забезпечення військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (виплат в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інших видів грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, індексації та перерахунку відповідного грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України з 24.02.2022 до визнання військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 в установленому законом порядку безвісно відсутнім чи померлим та не більше ніж до дня виключення останнього зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є донькою військовослужбовця ОСОБА_2 та проживала разом із ним. 24.02.2022, під час виконання бойових завдань у районі населеного пункту Каланчак Херсонської області військовослужбовець зник безвісти. Позивачка, через свого представника, звернулася до відповідача із заявою про виплати всіх належних військовослужбовцю сум грошового забезпечення, однак отримала відмову. Посилаючись на норми Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2026 № 884, позивачка вважає рішення відповідача протиправним.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року і задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що у спірному випадку відмова позивачці у виплаті грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця зумовлена поданням заяви особою, що не зазначена в пункті 7 Порядку № 884. При цьому, відповідач посилається на те, що ОСОБА_3., яка діє на підставі довіреності від 15.08.2023, додала до заяви фотокопію такої довіреності та інші документи, не завірені належним чином.

Суд вказав, що стаття 244 Цивільного кодексу України не передбачає можливості представництва на підставі копії довіреності, тим більше, що така копія не завірена.

Покликання позивача на те, що Порядок № 884 не вимагає засвідчення довіреності суд відхилив, оскільки цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення. Проте, питання належного представництва та належного підтвердження повноважень особи на представництво інтересів регулюються іншими нормативно-правовими актами, зокрема, Цивільним кодексом України.

Отже, оскільки ОСОБА_3 не відноситься до кола осіб, визначених п. 7 Порядку № 884, при цьому вона не надала відповідачу нотаріально посвідченої довіреності (оригіналу, а не фотокопії, жодним чином не завіреної) на представництво інтересів позивачки, суд дійшов висновку, що військова частина правомірно відмовила у виплаті грошового забезпечення на підставі заяви від 13.12.2024 відповідно до п. 5 Порядку № 884.

Відтак, суд вказав, що підстави для задоволення позову відсутні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що представник позивачки дійсно не належить до кола осіб, визначних у п.7 Порядку, але заява була подана від імені позивачки та відповідач розглядав заяву саме в інтересах позивачки, а не її представника. Зауважує, що п.5 Порядку не містить підстав для відмови як подання особою незавірених копій документів. Звертає увагу, що ЦК України, Закон №2011 та Порядок від 30.11.2026 не передбачають обов`язок представника позивачки подавати оригінал довіреності разом із заявою до відповідача. Відтак, скаржник наполягає, що спірне рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_3 , яка діє на підставі довіреності від 15.08.2023, звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою від 13.12.2024 про виплату позивачці грошового забезпечення її батька, військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісті.

У якості додатків зазначено копії: паспорта, РНОКПП, довіреності, свідоцтва про народження, а також реквізити банку.

Листом від 23.01.2025 № 604 відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати позивачці грошового забезпечення ОСОБА_2 .

Вважаючи протиправним рішення відповідача, оформлене листом від 23.01.2025 № 604, про відмову позивачці у виплаті грошового забезпечення військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011 в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно ст. 9 Закону №2011 за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі Порядок №884 в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884.

Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Згідно п.4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

В силу положень п.5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до положень п.7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Міноборони, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності від 15.08.2023, звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою від 13.12.2024 про виплату позивачці грошового забезпечення її батька, військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісті. У якості додатків до заяви зазначено копії: паспорта, РНОКПП, довіреності, свідоцтва про народження, а також реквізити банку.

Листом від 23.01.2025 № 604 відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати позивачці грошового забезпечення ОСОБА_2 та прийняття рішення про відмову згідно абз. 4 п.5 Порядку №884, тобто через подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку, оскільки в порушення п.4 та 5 Положення №844 представником позивачки на підтвердження наявності підстав для призначення виплат та права представництва інтересів позивачки надано фотокопії документів та довіреності від 15.08.2023 року, які не завірені належим чином.

Колегія суддів зазначає, що п.4 Порядку №884 не дає підстави для висновку про відсутність можливості подати заяву на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) представником за довіреністю члена сім`ї військовослужбовця.

Приписами ст. 244 Цивільного кодексу України визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Колегія суддів зауважує, що приписи ЦК України, Закону №2011 та Порядку №884 не передбачають обов`язку представника за довіреністю члена сім`ї військовослужбовця при подані заяви згідно п.4 Порядку №884 завіряти копію довіреності.

Разом з тим, приписи п.4 Порядку №884 також не передбачають, що копії, які додаються до заяви члена сім`ї військовослужбовця, мають бути завірені.

За цих обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем у спірному випадку не доведено існування підстав для відмови у виплаті грошового забезпечення згідно абз. 4 п.5 Порядку №884, тобто через подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку.

Відтак, апеляційний суд вважає, що спірне рішення відповідача, оформлене листом від 23.01.2025 № 604, про відмову позивачці у виплаті грошового забезпечення військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Натомість, суд першої інстанції помилково зазначив, що спірне рішення відповідача, оформлене листом від 23.01.2025 № 604, є правомірним.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

В силу приписів п.5 Порядку №844 командир (начальник, керівник) військової частини приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення після розгляду поданих заявником документів.

Колегія суддів з`ясувала, що приймаючи спірне рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення згідно абз. 4 п.5 Порядку №884, відповідач не реалізував його дискреційні повноваження стосовно розгляду поданих заявником документів.

Відтак, апеляційний суд зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача повторного розглянути заяву позивачки, яка подана її представником ОСОБА_3 , від 13.12.2024 про виплату позивачці грошового забезпечення її батька, військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісті та прийняти відповідне рішення згідно з нормами законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до приписів ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.139 КАС України).

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивачка сплатила судовий збір 1211,20 грн. за подання позову та судовий збір у розмірі 1816,80 за подання апеляційної скарги.

Отже, згідно ч.3 ст.139 КАС України наявні підстави для стягнення на користь позивачки з відповідача судових витрат зі сплати судового збору у загальному розмірі 1514,00 грн.

Стосовно витрат на правничу допомогу позивачки у суді першої інстанції.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат позивачки на правничу допомогу суду першої інстанції подано договір про надання правової допомоги від 28 березня 2025 року №189, ордер про надання правничої допомоги від 28 березня 202 року за договором №189 від 28 березня 2025 року, акт-розрахунок надання правничої допомоги від 06 червня 2025 року, квитанція адвокатського об`єднання «Малишев і партнери» №60 від 6 червня 2025 року.

Так, згідно вищевказаних документів вартість послуг правничої допомоги, що надана позивачці у суді першої інстанції, складає 15000 грн.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Так, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів зауважує, що справа розглядалася в письмовому провадженні без виклику сторін (представник сторін не брали участі в розгляді справи), предмет спору у цій справі не вимагав значної кількості часу для підготовки позову, не потребував значного часу аналізу законодавства, оскільки по таким правовідносинам судами ухвалено значну кількість судових рішень.

Оцінивши складність справи, складність та обсяг наданих адвокатом послуг, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, подані документи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи критерії розумності та співмірності до заявленої суми понесених витрат, значенням справи для сторони, колегія суддів зазначає про необхідність стягнення на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу в зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 2000 грн., адже такий розмір відповідає принципам співмірності та розумності.

Стосовно витрат на правничу допомогу позивачки у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів з`ясувала, що на підтвердження витрат позивачки на правничу допомогу суду апеляційної інстанції подано акт-розрахунок надання правничої допомоги від 15 вересня 2025 року, квитанція адвокатського об`єднання «Малишев і партнери» №63 від 15 вересня 2025 року. Також, матеріали справи містять Договір про надання правової допомоги від 28 березня 2025 року №189.

Так, згідно вищевказаних документів вартість послуг правничої допомоги, що надана позивачці у суді апеляційної інстанції, складає 18000 грн.

Суд апеляційної інстанції враховує, що справа розглядалася в письмовому провадженні без виклику сторін (представник сторін не брали участі в розгляді справи), предмет спору у цій справі не вимагав значної кількості часу для підготовки апеляційної скарги, не потребував значного часу аналізу законодавства, оскільки по таким правовідносинам судами ухвалено значну кількість судових рішень.

Оцінивши складність справи, складність та обсяг наданих адвокатом послуг, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, подані документи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи критерії розумності та співмірності до заявленої суми понесених витрат, значенням справи для сторони, колегія суддів зазначає про необхідність стягнення на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу в зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн., адже такий розмір відповідає принципам співмірності та розумності.

Відтак, колегія суддів зазначає, що наявні підстави для стягнення на користь позивачки з відповідача судових витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 4000 грн.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року у справі №280/4815/25- скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову.

Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 23.01.2025 № 604, про відмову ОСОБА_1 у виплаті грошового забезпечення військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , що подана її представником Дитуна Ангеліною Андріївною, від 13.12.2024 про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення її батька, військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісті та прийняти відповідне рішення згідно з нормами законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій постанові.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1514,00 грн., судові витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 4000,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 18.11.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров