Справа № 320/16511/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 р.Справа № 320/16511/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 11.09.25 у справі № 320/16511/25

за позовом Державної судової адміністрації України

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

третя особа: ОСОБА_1

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Державна судова адміністрація України (далі також - позивач, ДСА України) звернулася до адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - відповідач, ВДВС), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 03.03.2025 ВП НОМЕР_1.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 03.03.2025 ВП № НОМЕР_1.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене без повного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції не враховано фактичні обставини справи, всі документи, що містяться в матеріалах виконавчого провадження, проведення комплексу упорядкованих виконавчих дій, з`ясування виконавцем всіх підстав, що дає йому право вважати, що станом на момент звернення боржника, ДСА України, до суду рішення суду не було виконано в повному обсязі.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач та третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2024 у справі №520/12704/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області щодо ненарахування та невиплати судді Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.02.2024 по 31.05.2024.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації у Харківській області нарахувати та виплатити судді Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1 суддівську винагороду відповідно до вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів`за період з 01.02.2024 по 31.05.2024 з утриманням усіх передбачених чинним законодавством України податків та обов`язкових платежів в день виплат.

Зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації у Харківській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди судді Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за період з 01.02.2024 по 31.05.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

15.11.2024 державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 520/12704/24, виданого Харківським окружним адміністративним судом 04.11.2024, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

03.02.2025 та 24.02.2025 від державного виконавця надійшли вимоги від 30.01.2025 та від 12.02.2025 за № НОМЕР_1/6-20.1, у яких витребувано інформацію про стан виконання рішення суду та надання відповідних письмових пояснень про здійснення заходів, які вжиті ДСА України стосовно виконання рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2024.

На виконання вимог державного виконавця ДСА України надані письмові пояснення від 04.02.2025 за №10-2487/25 та від 26.02.2025 за № 10-4047/25 з роз`ясненнями, в яких зазначено, що виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2024 у спосіб, визначений у рішенні, є об`єктивно неможливим, оскільки виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється лише шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України визначеної (перерахованої) суми коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівник апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя".

В подальшому державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову від 03.03.2025 за ВП НОМЕР_1 про накладення на ДСА України штрафу у зв`язку з невиконанням рішення суду у встановлений термін.

Позивач, уважаючи протиправною постанову від 03.03.2025 за ВП НОМЕР_1, звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи встановлені обставини у справі та досліджені докази, дійшов висновку, що відповідач необґрунтовано застосував до позивача штрафні санкції за невиконання рішення суду в частині, якою позивача не було зобов`язано вчиняти певні дії.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає, зокрема, Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі також - Закон № 1404-VIII).

Засади виконавчого провадження визначені частиною першою статті 2 Закону №1404, зокрема, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3)законності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

За визначеннями, наведеними у частині другій статті 15 Закону №1404, стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ, а боржником - визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Отже, враховуючи вказані норми, боржником у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення зобов`язального характеру є особа, визначена у такому судовому рішенні, на яку покладено обов`язок особисто вчинити таку дію чи утриматися від її виконання.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404 передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону № 1404).

Статтею 75 Закону України № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що гарантії щодо обов`язковості виконання судових рішень, встановлені Конституцією України, реалізуються як у добровільному порядку так і через механізм застосування примусу, який забезпечують органи виконавчої служби. Норми Закону України «Про виконавче провадження» спрямовані саме на забезпечення безумовного виконання судового рішення і винятки з цього правила також регламентовані цим законом. Це означає, що у кожному конкретному випадку суди мають надати оцінку діям державного виконавця щодо застосування до боржника заходів впливу, виходячи із оцінки наявності або відсутності обставин, які об`єктивно перешкоджали або унеможливлювали виконання ним судового рішення.

Зміст наведених вище норм указує, що правовий підхід щодо застосування положень частини другої статті 15 у взаємозв`язку зі статтею 63 Закону № 1404 у правовідносинах, що стосуються застосування до боржника заходів впливу у вигляді штрафу необхідно формувати через призму оцінки змісту зобов`язальної частини виконавчого документа, яка повинна відповідати резолютивній частині судового рішення, та аналізу причин, з якими боржник пов`язує неможливість виконати судове рішення.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.04.2024 у справі №560/17588/23.

В свою чергу, постанова про накладення штрафу повторно за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення повторно не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Предметом спору у цій справі є правомірність прийняття державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу від 03.03.2025 ВП НОМЕР_1.

Вказаною постановою на Державну судову адміністрацію України накладено штраф у сумі 10 200,00 грн.

Однак з матеріалів справи судом установлено, що листом від 04.02.2025 №10-2487/25 та від 26.02.2025 № 10-4047/25 ДСА України повідомила відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що виконання даного рішення є об`єктивно неможливим через відсутність бюджетних асигнувань та через визначений у рішенні спосіб виконання. А також у вказаних листах, зокрема, зазначено, які дії спрямовані на добровільне виконання судового рішення вчинялися боржником, а саме направлення відповідних листів про збільшення бюджетних призначень за відповідною бюджетною програмою ДСА України, однак Міністерство фінансів України вказані запити не підтримало. Вказані листи додані до матеріалів справи.

Отже, в спірних правовідносинах Державна судова адміністрація України вчинила всі залежні від неї дії для виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2024 у справі №520/12704/24.

Колегія суддів зазначає, що з текстуального викладу статті 63 Закону № 1404 можна зрозуміти, що на боржника може бути накладений штраф, якщо він не виконав рішення з поважних причин. Поважність причин залежить від низки обставин, але спільним має бути те, що вони об`єктивно перешкоджали боржнику виконати покладене на нього зобов`язання (згідно з рішенням, яке підлягає примусовому виконанню) у визначений спосіб та встановлений для цього строк.

Не менш важливо у цьому зв`язку пам`ятати також і про засади виконавчого провадження, зокрема - у контексті цієї справи - про такі з них, як справедливість, неупередженість та об`єктивність, які мали б теж слугувати своєрідним орієнтиром під час примусового виконання рішень зобов`язального характеру, надто коли йдеться про поважність причин його невиконання та пов`язану з цим юридичну відповідальності боржника.

Отже, лише невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття рішення про накладення штрафу державним виконавцем має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення саме без поважних причин. Водночас, притягаючи боржника до відповідальності за невиконання судового рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, виконавець повинен ретельно дослідити всі обставини справи та, зокрема, встановити який обов`язок покладено на боржника судовим рішення, та належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків і встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.

В контексті спірних правовідносин колегія суддів зауважує, що виконання судових рішень здійснюється органами Казначейства виключно за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» і ДСА України за відсутності бюджетних асигнувань в межах своїх повноважень вжито всі належні заходи, спрямовані на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2024 у справі №520/12704/24.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу від 03.03.2025 ВП НОМЕР_1є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, висновок суду про задоволення позовних вимог є обґрунтованим та законним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З урахуванням приписів статті 139 КАС України питання розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не вирішується.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 у справі № 320/16511/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова А.О. Бегунц