Справа № 440/4563/25
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: В.І. Бевза
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 р. Справа № 440/4563/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської обласної військової адміністрації на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 12.06.25 по справі № 440/4563/25

за позовом Заступника керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області , Державної екологічної інспекції Центрального округу

до Полтавської обласної військової адміністрації

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Державна екологічна інспекція Центрального округу, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Полтавської обласної військової адміністрації в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної військової адміністрації щодо незабезпечення ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища загальною площею 1948,6 кв. м., розташованого за межами населеного пункту поблизу с. Климове на території Шишацької територіальної громади Миргородського району Полтавської області,

- зобов`язати Полтавську обласну військову адміністрацію забезпечити ліквідацію несанкціонованого сміттєзвалища загальною площею 1948,6 кв.м., розташованого за межами населеного пункту поблизу с. Климове на території Шишацької територіальної громади Миргородського району Полтавської області з геолокацією 49.9901119, 34.0763883.

Підставою для звернення до суду прокуратура зазначає порушення інтересів держави бездіяльністю відповідача, яка полягає у ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища загальною площею 1948,6 кв.м., розташованого за межами населеного пункту поблизу с. Климове на території Шишацької територіальної громади Миргородського району Полтавської області за географічними координатами 49.9901119, 34.0763883.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 року адміністративний позов заступника керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Державної екологічної інспекції Центрального округу, до Полтавської обласної військової адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Полтавської обласної військової адміністрації щодо незабезпечення ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища загальною площею 1948,6 кв. м., розташованого за межами населеного пункту поблизу с. Климове на території Шишацької територіальної громади Миргородського району Полтавської області.

Зобов`язано Полтавську обласну військову адміністрацію забезпечити ліквідацію несанкціонованого сміттєзвалища загальною площею 1948,6 кв. м., розташованого за межами населеного пункту поблизу с. Климове на території Шишацької територіальної громади Миргородського району Полтавської області за географічними координатами 49.9901119, 34.0763883.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що так як несанкціоновані сміттєзвалища утворюються в результаті порушення вимог Закону щодо передачі відходів суб`єктам господарювання у сфері управління відходами та порушення встановленого порядку управління відходами, то винними особами в утворенні таких сміттєзвалищ є мешканці населених пунктів відповідних територіальних громад та суб`єкти господарювання у сфері управління відходами, які здійснюють збирання та перевезення побутових відходів та яких визначають органи місцевого самоврядування (п.3 ч.2 ст.26 Закону).

Представник відповідача зазначає, що несанкціоновані сміттєзвалища є наслідками порушень вимог Закону України «Про управління відходами» і саме винні у таких порушеннях особи зобов`язані усунути вказані наслідки, тобто ліквідувати несанкціоновані сміттєзвалища.

Необгрунтоване зобов`язання ОВА ліквідувати несанкціоноване сміттєзвалище, яке є наслідком порушення іншими суб`єктами сфери управління відходами своїх обов`язків щодо передачі відходів суб`єктам господарювання у сфері управління відходами та порушення встановленого порядку управління відходами, може породжувати у порушників почуття безкарності за вчинення правопорушення та спонукати їх продовжувати вчиняти подібні правопорушення у подальшому (громадяни та комунальні підприємства продовжать скидати побутові відходи у невідповідних місцях, створюючи несанкціоновані сміттєзвалища).

Прокурор необгрунтовано поєднуючи положення двох статей (ч.5 ст.12 та п.8 ч.1 ст.25) ЗУ «Про управління відходами», робить невірний висновок про наявність у Полтавської обласної державної (військової) адміністрації обов`язків щодо ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ, розташованих за межами населених пунктів.

На переконання представника відповідача, організація Полтавською обласною державною адміністрацією збирання, перевезення, оброблення відходів, власник яких не встановлений, може полягати лише у наданні рекомендацій органам місцевого самоврядування щодо необхідності проведення відповідних операцій з управління відходами.

Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що офіційно Полтавська обласна військова адміністрація була повідомлення про наявність несанкціонованого сміттєзвалища у с. Климове Шишацької територіальної громади 07.01.2025. На момент пред`явлення позову відповідач не вчинив жодної дії щодо взяття на облік вказаного сміттєзвалища, чим сам не дотримався Постанови КМУ від 03.08.1998 № 1217 «Про затвердження порядку та обліку безхазяйних відходів».

Несанкціоновані сміттєзвалища в Україні становлять серйозну проблему, що має вплив на здоров`я людей та довкілля. Недостатня якість управління відходами, відсутність належної інфраструктури для їх переробки та ефективних механізмів контролю сприяють поширенню таких звалищ. Це призводить до забруднення ґрунту, водних ресурсів, атмосферного повітря, сприяє поширенню шкідливих речовин у довкіллі. Такі звалища часто стають джерелом неприємного запаху та приваблюють шкідливих комах та гризунів, що загрожує здоров`ю людей та викликає соціальне незадоволення.

Позивач зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про управління відходами» до повноважень обласних державних адміністрацій у сфері управління відходами належить ліквідація несанкціонованих сміттєзвалищ.

Водночас, частиною 5 ст. 12 зазначеного Закону визначено, що місцеві державні адміністрації організовують збирання, перевезення та/або оброблення відходів, виявлених за межами населених пунктів.

На переконання позивача, Закон України «Про управління відходами» містить поняття «ліквідація несанкціонованих сміттєзвалищ», а відповідні повноваження віднесені безпосередньо до компетенції обласних державних адміністрацій, які уповноважені організовувати збирання, перевезення та/або оброблення відходів, виявлених за межами населених пунктів.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Миргородською окружною прокуратурою Полтавської області у кримінальному провадженні №0000075 від 21.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 Кримінального кодексу України (далі КК України), за фактом розміщення несанкціонованих та стихійних сміттєзвалищ на території Миргородського району, що призвело до забруднення та псування земель відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля, внаслідок порушення соціальних правил, здійснюється процесуальне керівництво, в якому встановлені обставини за оглядом земельної ділянки, що знаходиться поблизу с. Климове Покровського старостинського округу Шишацької територіальної громади Миргородського району Полтавської області з географічними координатами: 49.9901119, 34.0763883 із залученням спеціалістів Державної екологічної інспекції Центрального округу, виявлене стихійне сміттєзвалище площею понад 1948,6 кв. м. на земельній ділянці, яка перебуває у розпорядженні Шишацької територіальної громади Миргородського району Полтавської області.

Згідно із протоколом огляду від 28.02.2024, площа засміченої земельної ділянки становить 1948,6 кв.м. Вказане сміттєзвалище знаходиться на землях запасу комунальної власності, та є несформованою, відповідно до даних Публічної кадастрової карти України.

Дана земельна ділянка є землями запасу комунальної власності, та відповідно до даних Публічної кадастрової карти України - несформована.

Згідно із змістом довідки Державної екологічної інспекції Центрального округу надісланої листом від 08.05.2024 №02.2-l1/2224 щодо шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства внаслідок засмічення земельної ділянки за межами населеного пункту с. Климове Миргородського району Полтавської області, розрахована площа засмічення земельної ділянки, об`єм відходів, розмір шкоди.

Згідно змісту листа Старости Покровського старостинського округу Шишацької територіальної громади Миргородського району Полтавської області від 13.01.2025, несанкціоноване сміттєзвалище знаходиться за межами населеного пункту с. Климове Миргородського району Полтавської області.

Миргородською окружною прокуратурою Полтавської області надісланий лист №54-9557вих24 від 11.12.2024 до Полтавської обласної військової адміністрації про виявлені порушення та запропоновано поінформувати прокуратуру чи перебуває несанкціоноване сміттєзвалище на обліку та про вжиті заходи реагування.

Листом Полтавської обласної військової адміністрації №38/03.3-18 від 07.01.2025 повідомлені відомості, що вказане сміттєзвалище не обліковується в адміністрації. За інформацією відповідача обов`язок щодо необхідності ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища визначений на органі місцевого самоврядування, як власника земельної ділянки.

Миргородською окружною прокуратурою надісланий лист №54-2232вих25 від 18.03.2025 повідомлено до Полтавської обласної військової адміністрації та повторно повідомлено про виявлені порушення та запропоновано поінформувати прокуратуру чи перебуває несанкціоноване сміттєзвалище на обліку та про вжиті заходи реагування.

Листом Полтавської обласної військової адміністрації надана відповідь №1262/03.3-11 від 03.04.2025, згідно зі змістом якої вказане сміттєзвалище станом на квітень 2025 року не обліковується в адміністрації та обов`язок по ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища встановлений для органу місцевого самоврядування, як власника земельної ділянки.

Прокурором встановлені обставини, що протягом тривалого часу відповідачем не вжиті заходи щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища за межами населених пунктів на території Шишацької територіальної громади Миргородського району Полтавської області. У свою чергу забруднення земель шляхом несанкціонованого розміщення відходів завдає шкоди інтересам держави у формі забезпечення суспільства на безпечне довкілля, недопущення погіршення екологічної ситуації, що реалізується через цільовий характер використання земельних ділянок.

На цій підставі прокурор звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Полтавська обласна військова адміністрація є органом державної влади, до компетенції якого віднесені повноваження щодо ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ, виявлених за межами населених пунктів.

Полтавська обласна військова адміністрація в ході розгляду справи доводи прокурора не спростувала, не надала суду належних і допустимих доказів, що свідчили б про фактичну ліквідацію несанкціонованого сміттєзвалища на території Шишацької територіальної громади Миргородського району Полтавської області. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог прокурора.

Колегія суддів переглядаючи дану адміністратину справу в межах доводів апеляційної скарги сформувала ключове питання яке постало перед судом у цій справі:

Чи є Полтавська обласна військова адміністрація належним суб`єктом владних повноважень, на якого закон покладає обов`язок забезпечити організацію ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища, та чи можна визнати її бездіяльність протиправною?

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно sз частиною 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами статті 131-1 Конституції в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону №1697-VII на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України.

Питання представництва прокурором інтересів громадянина або держави врегульоване ст. 23 зазначеного Закону.

Зокрема, таке представництво полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст.23 Закону №1697-VII, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (ч.4ст.23 Закону №1697-VII).

У ч. 6 ст. 23 Закону №1697-VII зазначено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження:

1) звертатися до суду з позовом (заявою, поданням);

2) вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження;

3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи;

4) брати участь у розгляді справи;

5) подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом;

6) брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді;

7) з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.

Право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (ч.1 ст.24 Закону №1697-VII).

На підставі частини 4 статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII (далі Закон №389-VIII), у районі, області військові адміністрації утворюються у разі нескликання сесії відповідно районної, обласної ради у встановлені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" строки або припинення їх повноважень згідно із законом, або для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку. У разі прийняття рішення про утворення районних, обласних військових адміністрацій їх статусу набувають відповідно районні, обласні державні адміністрації, а голови районних, обласних державних адміністрацій набувають статусу начальників відповідних військових адміністрацій. Військові адміністрації населених пунктів, районні, обласні військові адміністрації здійснюють свої повноваження протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування (частина 8 ст. 4 Закону №389-VIII).

Згідно із Указом Президента України «Про утворення військових адміністрацій» 24 лютого 2022 року № 68/2022, утворена Полтавська обласна військова адміністрація, до якої перейшли повноваження Полтавської обласної державної адміністрації.

Частиною 1 статті 1 Закону України 09.04.1999 №586-XIV "Про місцеві державні адміністрації" встановлено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Пунктами 1, 7 статті 2 Закону України 09.04.1999 №586-XIV "Про місцеві державні адміністрації" визначено, що місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують: виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня; реалізацію інших наданих державою, а також делегованих відповідними радами повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 13 Закону України 09.04.1999 №586-XIV "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань: використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Правові, економічні та соціальні основи охорони земель з метою забезпечення їх раціонального використання, відтворення та підвищення родючості ґрунтів, інших корисних властивостей землі, збереження екологічних функцій ґрунтового покриву та охорони довкілля визначає Закон України від 19.06.2003 №962-IV "Про охорону земель" (далі Закон №962-IV).

Статтею 1 Закону №962-IV визначено, що охорона земель - система правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Згідно зі статтею 35 Закону №962-IV власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування відомості про застосування пестицидів та агрохімікатів; сприяти систематичному проведенню вишукувальних, обстежувальних, розвідувальних робіт за станом земель, динамікою родючості ґрунтів; своєчасно інформувати відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щодо стану, деградації та забруднення земельних ділянок; забезпечувати додержання встановленого законодавством України режиму використання земель, що підлягають особливій охороні; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

Відповідно до статті 45 Закону №962-IV господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад установлені граничнодопустимі концентрації небезпечних речовин, забороняється (частина 1).

У разі виявлення фактів забруднення ґрунтів небезпечними речовинами спеціально уповноважені органи виконавчої влади у галузі охорони земель вживають заходів до обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій, незалежно від форм власності, притягнення винних до відповідальності згідно із законом і проведення в установленому порядку робіт з дезактивації, відновлення забруднених земель, консервації угідь і визначення режимів їх подальшого використання (частина 2).

Згідно з частинами 3, 5 статтею 46 Закону №962-IV забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на землях природно-заповідного та іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, у межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людини.

Розміщення, збирання, зберігання, оброблення, утилізація та видалення, знешкодження і захоронення відходів здійснюються відповідно до вимог Закону України "Про відходи".

09 липня 2023 року набув чинності Закон України від 20.06.2022 № 2320-IX "Про управління відходами", який визначає правові, організаційні, економічні засади діяльності щодо запобігання утворенню, зменшення обсягів утворення відходів, зниження негативних наслідків від діяльності з управління відходами, сприяння підготовці відходів до повторного використання, рециклінгу і відновленню з метою запобігання їх негативному впливу на здоров`я людей та навколишнє природне середовище.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України від 20.06.2022 № 2320-IX "Про управління відходами" відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися; небезпечні відходи - відходи, що мають одну чи більше властивостей, що роблять їх небезпечними, наведених у Переліку властивостей, що роблять відходи небезпечними (додаток 3); побутові відходи - змішані та/або роздільно зібрані відходи від домогосподарств, включаючи відходи паперу, картону, скла, пластику, деревини, текстилю, металу, упаковки, біовідходи, відходи електричного та електронного обладнання, відходи батарей та акумуляторів, небезпечні відходи у складі побутових, великогабаритні та ремонтні відходи, а також змішані та/або роздільно зібрані відходи з інших джерел, якщо ці відходи подібні за своїм складом до відходів домогосподарств. Побутові відходи не включають відходи промисловості, сільського і лісового господарства, рибальства та аквакультури, резервуарів для септиків, каналізаційних мереж та відходи їх оброблення, включаючи осад стічних вод, транспортні засоби, строк експлуатації яких закінчився, відходи будівництва та знесення, вуличний змет, медичні відходи.

Пунктами 7, 8 частини 1 статті 25 Закону України від 20.06.2022 № 2320-IX "Про управління відходами" передбачено, що до повноважень Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері управління відходами належить, зокрема, облік несанкціонованих сміттєзвалищ та відходів, власник яких не встановлений; ліквідація несанкціонованих сміттєзвалищ.

Виявлення та облік відходів, власник яких не встановлений врегульовано статтею 12 Закону України від 20.06.2022 № 2320-IX "Про управління відходами".

Відповідно до частин 5, 6 статті 12 Закону України від 20.06.2022 № 2320-IX "Про управління відходами" збирання, перевезення та/або оброблення відходів, власник яких не встановлений організовують:

1) виявлених за межами населених пунктів - Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації;

2) виявлених у межах населених пунктів - органи місцевого самоврядування. Збирання, перевезення та/або оброблення таких відходів здійснюють суб`єкти господарювання у сфері управління відходами.

Порядок виявлення та обліку відходів, власник яких не встановлений, визначається Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене саме Полтавську ОВА, як орган державної влади, наділено повноваженнями щодо організації ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ, виявлених за межами населених пунктів.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, встановила, що несанкціоноване сміттєзвалище загальною площею 1948,6 кв. м., розташоване за межами населеного пункту поблизу с. Климове на території Шишацької територіальної громади Миргородського району Полтавської області.

Отже, місцезнаходження сміттєзвалища (поза межами населеного пункту с. Климове Шишацької територіальної громади) повністю узгоджується з компетенцією Полтавської обласної військової адміністрації, оскільки саме місцеві державні адміністрації відповідають за організацію ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища у випадках знаходження мсіттєзвалища поза межами населеного пункту.

Аналізуючи наведене правове регулювання колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах Полтавська обласна військова адміністрація є належним суб`єктом владних повноважень, на якого прямо законом покладено обов`язок організувати ліквідацію несанкціонованого сміттєзвалища, виявленого за межами населеного пункту, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про управління відходами» № 2320-IX та п. 7, 8 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про управління відходами» № 2320-IX.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

У Рішенні від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України зазначив, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Подібних висновків щодо тлумачення змісту положень статті 58 Конституції України Конституційний Суд України дійшов у Рішеннях від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, відповідно до яких закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Пунктом 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 20.06.2022 № 2320-IX "Про управління відходами" визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про відходи" (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 36-37, ст. 242 із наступними змінами).

Дійсно, з 09 липня 2023 року втратив чинність Закон України від 05.03.1998 № 187/98-ВР "Про відходи", на норми якого посилається відповідач, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які визначають, зокрема компетенцію суб`єктів владних повноважень з питань ліквідація несанкціонованих сміттєзвалищ.

Отже, до спірних правовідносин, які є предметом судового розгляду у цій справі, застосовуються приписи чинного на момент звернення прокурора до Полтавської ОВА Закону України від 20.06.2022 №2320-IX "Про управління відходами", що набрав чинності 09 липня 2023 року.

Виявлення та облік відходів, власник яких не встановлений врегульовано статтею 12 Закону № 2320-IX .

Положенням частини п`ятої статті 12 Закону № 2320-IX визначено, що збирання, перевезення та/або оброблення відходів, власник яких не встановлений організовують:

1) виявлених за межами населених пунктів - Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації;

2) виявлених у межах населених пунктів - органи місцевого самоврядування. Збирання, перевезення та/або оброблення таких відходів здійснюють суб`єкти господарювання у сфері управління відходами.

Поряд з цим, слід звернути увагу на положення частини третьої статті 12 Закону № 2320-IX відповідно до якої, якщо власник відходів встановлений, він зобов`язаний відшкодувати всі витрати на його пошук, а також витрати на збирання, перевезення та оброблення відходів суб`єктом господарювання у сфері управління відходами, компенсувати інші збитки та шкоду, заподіяну забрудненням та іншим негативним впливом відходів на здоров`я людини та навколишнє природне середовище.

Витрати, збитки та шкода, заподіяна забрудненням або іншим негативним впливом відходів на навколишнє природне середовище, відшкодовуються в судовому порядку за позовом органу місцевого самоврядування або місцевого органу виконавчої влади.

Приписами частини четвертої статті 12 Закону № 2320-IX визначено, якщо власник відходів не встановлений, передача відходів до суб`єкта господарювання у сфері управління відходами та усунення негативних наслідків, спричинених відходами, здійснюється за рахунок державного або місцевого бюджету.

Частиною першою статті 12 Закону № 2320-IX передбачено, що власник або користувач земельної ділянки, на якій виявлено відходи, власник яких не встановлений, невідкладно, але не пізніше 24 годин з моменту виявлення таких відходів, інформує про це орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону № 2320-IX орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади із залученням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, територіального органу Національної поліції України встановлює утворювача або власника виявлених відходів на основі:

1) інформації, наданої власником або користувачем земельної ділянки, на якій виявлено відходи;

2) інформації, наданої громадянами, підприємствами, установами та організаціями, медіа;

3) аудіо- та відеозаписів, наданих громадянами, підприємствами, установами, організаціями;

4) інших джерел, визначених законом.

Положенням частини шостої статті 12 Закону № 2320-IX встановлено, що порядок виявлення та обліку відходів, власник яких не встановлений, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 55 Закону України від 20.06.2022 № 2320-IX "Про управління відходами" фінансування заходів у сфері управління відходами здійснюється за рахунок коштів утворювачів та власників відходів. Для фінансування заходів у сфері управління відходами можуть залучатися кошти державного та місцевих бюджетів, фондів охорони навколишнього природного середовища, добровільні внески підприємств, установ, організацій, громадян України та їх об`єднань, а також інші джерела, не заборонені законом.

На думку колегії суддів, в наведеній нормі Закону № 2320-IX законодавцем конкретизовано, які саме дії повинен вчинити суб`єкт владних повноважень в межах реалізації своїх повноважень щодо організації ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ.

Так, відповідно до п. 14 ч. 1 статті 19 Закону № 2320-IX, до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері управління відходами належить затвердження порядку виявлення та обліку відходів, власник яких не встановлений.

Проте, станом на час вининкнення спірних правоввідносин Кабінет Міністрів України не реалізував свої повноваження у сфері управління відходами та не затвердив порядок виявлення та обліку відходів, власник яких не встановлений.

Разом з тим, є чинним Порядок виявлення та обліку безхазяйних відходів затвердженний постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 року № 1217 (далі Порядок-1217), який в частині регулювання спірних правовідносин не суперечить Закону № 2320-IX.

Відповідно до пунктів 5-8 Порядку-1217, заяви (повідомлення) про факти виявлення відходів розглядаються на черговому (позачерговому) засіданні постійно діючої комісії з питань поводження з безхазяйними відходами (далі - комісія).

Комісія визначає кількість, склад, властивості, вартість відходів, ступінь їх небезпеки для навколишнього природного середовища і здоров`я людини та вживає заходів до визначення власника відходів.

У разі необхідності для визначення власника відходів та їх оцінки можуть залучатися правоохоронні органи, відповідні спеціалісти та експерти.

За результатами своєї роботи комісія складає акт, який передається до місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування для вирішення питання про подальше поводження з відходами.

На підставі акта комісії місцеві державні адміністрації або органи місцевого самоврядування приймають рішення щодо подальшого поводження з відходами та в разі необхідності порушують справу про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про відходи, та відшкодування заподіяної шкоди.

Отже, невстановлення Кабінетом Міністрів України нового порядку виявлення та обліку відходів, власник яких не встановлений, не звільняє ОВА від виконання прямих приписів закону, оскільки чинний Порядок № 1217 (1998 року) може застосовуватися субсидіарно - у частині, що не суперечить новому Закону № 2320-IX.

Таким чином, аналізуючи наведене правове регулювання колегія суддів вважає, що ліквідація несанкціонованого сміттєзвалища в розумінні наведених норм, це забезпечення проведення комплексу дій, таких як створення комісії з дослідження земельної ділянки, у разі встановлення власника відходів звернення до суду з позовом про відшкодування витрат, збитків, та шкоди заподіяної забрудненням, у разі не встановлення вланика відходів організація ліквідації сміттєзвалища за кошти державного бюджету.

Оскільки, як встановлено з матеріалів справи, прокурором неодноразово повідомлялася Полтавська обласна військова адміністрація про виявлені порушення, натомість відповідач зазначав, що сміттєзвалище на обліку не перебуває і при цьому жодних дій щодо його ліквідації або організації ліквідації не вчиняв, доказів початку організації робіт по ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища станом на день розгляду справи суду не надав, колегія суддів вбачає протиправну бездіяльнісь Полтавської обласної військової адміністрації.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані прокурором до суду докази підтверджують факт наявності несанкціонованих сміттєзвалищ, що розташовані в межах Шишацької територіальної громади, та неліквідовані Полтавською ОВА, що свідчить про невиконання останньою вимог пункту 8 частини 1 статті 25 та пункту 1 частини 5 статті 12 Закону України від 20.06.2022 № 2320-IX "Про управління відходами" та завдає шкоди інтересам держави, яка полягає у не вирішенні питань охорони довкілля, що відносяться до повноважень Полтавської ОВА, погіршенні екологічної ситуації та нецільовому використанні землі.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задоволено адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 року по справі № 440/4563/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавської обласної військової адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі № 440/4563/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло