Справа № 120/3679/25
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

19 листопада 2025 р. Справа № 120/3679/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2025 у справі №120/3679/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням суду від 01.09.2025 адміністративний позов задоволено. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, з врахуванням вже виплачених сум.

11.11.2025 до суду через систему "Електронний суд" надійшла заява представника позивача - адвоката Скржешевського М.С. про встановлення судового контролю за виконанням вищевказаного рішення суду згідно ст. 382 КАС України, шляхом зобов`язання відповідача у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення.

Заява обґрунтовується тим, що на виконання рішення суду від 01.09.2025 відповідач нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в розмірі 172,85 грн. Втім заявник вважає, що виплата такої суми не може вважатися належним виконанням судового рішення, а тому припускає, що виплата індексації грошового в повному обсязі не відбулась. За таких обставин представник позивача вважає, що відповідач відмовляється виконувати судове рішення, що спонукало його звернутися до суду із цією заявою про встановлення судового контролю.

Визначаючись щодо наявності підстав для встановлення судового контролю, суд виходить із наступного.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України також визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано окремі процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення, та передбачено, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснює суд, який його ухвалив.

Водночас особливості судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначено статтями 381-1, 382, 382-1, 382-2 та 382-3 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Зокрема, відповідно до частинами 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно частини 1, 2 статті 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положеннями частини 1 статті 382-3 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац 1 підпункту 3.2 пункту 3, абзац 2 пункту 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (пункт 40).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення. З набранням чинності нової редакції КАС України законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, а якщо не виконано то причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.

Під час розгляду цієї заяви щодо встановлення судового контролю судом з`ясовано, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2025 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, з врахуванням вже виплачених сум.

З матеріалів справи, зокрема листа військової частини НОМЕР_1 НГУ від 05.11.2025 № 10/28/13-В-215-Аз слідує, що на виконання рішення суду від 01.09.2025 відповідачем була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, враховуючи базовий місяць січень 2008 року в сумі 172,85 грн. Виплата позивачу нарахованих коштів підтверджується копією платіжної інструкції №52014 від 29.10.2025, де в графі «призначення платежу» зазначено, що перераховані кошти це є індексація грошового забезпечення згідно рішення суду по справі №120/3679/25.

Таким чином викладені у заяві представника позивача про встановлення судового контролю доводи про те, що відповідач відмовився виконувати судове рішення від 01.09.2025 у справі № 120/3679/25 є хибними.

В даному випадку виходячи зі змісту поданої заяви слід зробити висновок, що представник позивача не погоджується саме із розміром нарахованих позивачу коштів на виконання судового рішення.

Однак з цього приводу суд враховує, що судовим рішенням від 01.09.2025 у справі №120/3679/25 не визначалась та не обраховувалась сума коштів, яка мала бути нарахована позивачу в якості індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Тобто, власне сама сума коштів, належна позивачу до виплати, не була предметом дослідження заявлених у цій справі позовних вимог.

Резолютивна частина судового рішення від 01.09.2025 містила лише зобов`язання для відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, з врахуванням вже виплачених сум. Натомість в цьому рішенні відсутня вказівка на те, яка ж саме сума індексації грошового забезпечення мала бути нарахована позивачу, як і методика чи алгоритм її обрахунку.

При цьому, як слідує із матеріалів справи, відповідач виконав судове рішення в його зобов`язальній частині та здійснив обрахунок та виплату позивачу спірної індексації грошового забезпечення.

Натомість перевірка правомірності такого обрахунку індексації грошового забезпечення та, власне, нарахованої суми, виходить за рамки предмету дослідження при розгляді справи по суті і щодо яких судовим рішенням при зобов`язанні суб`єкта владних повноважень до вчинення дій не наводились відповідні висновки.

Незгода ж заявника із розрахованою відповідачем сумою індексації грошового забезпечення, що має місце за наслідками виконання судового рішення вказує на те, що між сторонами фактично виникли нові правовідносини, які не охоплювалися предметом судового дослідження у цій справі, а тому встановлення судового контролю у той спосіб, про який просить позивач, не призведе до бажаного для нього результату, оскільки спрямоване на врегулювання вже зовсім інших нових правовідносин (обрахунку самого розміру спірної індексації).

Окремо суд звертає увагу, що обов`язковість судового рішення забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Аналогічного висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах №120/4377/23 від 12 лютого 2024 року та №120/9117/23 від 21 липня 2025 року.

Відповідно до частини 1 статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Разом з тим, частина 2 статті 381-1 КАС України передбачає, що суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Норми статті 287 КАС України регулюють особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Звертаючись із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду заявником не обґрунтовано та не наведено мотивів доцільності та необхідності застосування такого обраного виду судового контролю, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, аналіз положень абзацу 1 частини 1 статті 382 КАС України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які б свідчили про ухиляння відповідача від виконання судового рішення чи/або відсутність у нього наміру його виконувати.

Слід звернути увагу, що під час прийняття у цій справі рішення від 01.09.2025, судом не реалізовано диспозитивне право та не зобов`язано відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 382 КАС України в адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Втім, спір у даній справі виник з підстав відмови у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення під час проходження публічної служби та не відноситься до переліку справ визначених абзацом 2 частини 1 статті 382 КАС України.

Дійсно, відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви про встановлення судового контролю, однак саме в межах процедури примусового виконання судового рішення державний виконавець наділений повноваженнями в перевірці належного виконання рішення боржником (ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»), та в разі з`ясування обставин невиконання такого рішення чи його неналежного виконання застосовувати до боржника відповідні додаткові заходи.

Натомість позивач, вважаючи, що відповідач відмовляється добровільно виконувати належним чином судове рішення, не використав усіх можливостей для примусового його виконання, передбачених в тому числі і Законом України «Про виконавче провадження» та не надав суду належних доказів, здобутих наприклад в межах виконавчого провадження, на підтвердження того, що судове рішення від 01.09.2025 дійсно наразі залишається невиконаним.

У свою чергу, з наявних у матеріалах справи доказів в суду наразі відсутні підстави для висновку, що відповідач відмовився виконувати судове рішення у даній справі чи невиконує його без поважних причин, що зумовлювало б необхідність застосування процедури судового контролю.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є необґрунтованою, а відтак в її задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 382, 382-1 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2025 у справі № 120/3679/25.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвала складена та підписана суддею 19.11.25.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович