Справа № 280/5945/25
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року Справа № 280/5945/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника Мінченка Івана Андрійовича (69041, м. Запоріжжя, а/с 18), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника Мінченка Івана Андрійовича, до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_2 ), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невиконанні обов`язку щодо нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000,00 грн за період перебування у відпустці за станом здоров`я, внаслідок тяжкого поранення на підставі рішень ВЛК за період лютий (01.02.2025 по 14.02.2025, 22.02.2025 по 28.02.2025), березень (01.03.2025 по 23.03.2025, 23.03.2025 по 31.03.2025), квітень (01.04.2025 по 20.04.2025, 20.04.2025 по 30.04.2025), травень (01.05.2025 по 19.05.2025), червень (27.06.2025 по 30.06.2025) 2025 року та за період стаціонарного лікування з 03.02.2025 по 20.02.2025, з 06.05.2025 по 27.05.2025 ДУ «Інститут нейрохірургії ім. Акад. А.П. Ромоданова» НАМНУ пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), з урахуванням фактично виплачених сум;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000,00 грн за період перебування у відпустці за станом здоров`я, внаслідок тяжкого поранення на підставі рішень ВЛК за період лютий (01.02.2025 по 14.02.2025, 22.02.2025 по 28.02.2025), березень (01.03.2025 по 23.03.2025, 23.03.2025 по 31.03.2025), квітень (01.04.2025 по 20.04.2025, 20.04.2025 по 30.04.2025), травень (01.05.2025 по 19.05.2025), червень (27.06.2025 по 30.06.2025) 2025 року та за період стаціонарного лікування з 03.02.2025 по 20.02.2025, з 06.05.2025 по 27.05.2025 ДУ «Інститут нейрохірургії ім. Акад. А.П. Ромоданова» НАМНУ пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу у складі в/ч НОМЕР_2 . У ході виконання бойового завдання, безпосередньо пов`язаного із захистом територіальної цілісності та суверенітету України в районі н.п. Олександропіль Донецької області 07 вересня 2024 року, сержант ОСОБА_1 зазнав тяжкого бойового поранення внаслідок вогневого ураження з боку ворога. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, сержант ОСОБА_1 протягом періоду стаціонарного лікування та відпустки за станом здоров`я мав право на щомісячну виплату у розмірі 100 000,00 грн. Такі виплати йому нараховувались, однак починаючи з лютого 2025 року, тобто протягом п`яти місяців - лютий, березень, квітень, травень, червень 2025 року - додаткова грошова винагорода вказаного розміру не виплачувалася. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправної.

Ухвалою від 14.07.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження, судовий розгляд призначений без виклику (повідомлення сторін).

21.07.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшов відзив на позов. В обґрунтування відзиву відповідач посилається на те, що нормативним актами передбачено, що до спливу чотирьох місяців після вибуття військовослужбовця із військової частини для лікування і знаходження в лікарняних закладах, або у відпустці для лікування, для визначення необхідності у подальшому лікуванні, у зв`язку із пораненням, військово-лікарська комісія, за направленням начальника (керівника) відділення або профільного головного (провідного) фахівця закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, приймає рішення про потребу тривалого строку безперервного перебування в закладах охорони здоров`я (установах) на лікуванні та у відпустці для лікування після поранення, при цьому визначається цей строк в календарних днях. Ця постанова ВЛК, відповідно до абз. 2 п. 9 розділу 1 Порядку №260 і є тією підставою, яка дає право, відповідно до законодавства України, військовим частинам надалі виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, які проходять стаціонарне лікування у закладах охорони здоров`я у зв`язку із пораненням та у відпустці для лікування після поранення. Чотири місяці вибуття з військової частини та початку лікування позивача у зв`язку із пораненням спливли 07.01.2025. Після цієї дати позивач надавав до в/ч НОМЕР_2 , про що він і зазначає в своєму позові, рішення ВЛК про надання йому відпустки для лікування за станом здоров`я: 15.01.2025; 21.02.2025; 22.03.2025; 19.04.2025; 28.05.2025; 26.06.2025. Висновок ВЛК про потребу у тривалому лікуванні та у відпустці для лікування після поранення позивачем до в/ч НОМЕР_2 не надав, що і стало підставою для не включення його до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. із лютого 2025 року. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

22.07.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача, на спростування доводів відповідача, надійшла відповідь на відзив.

28.07.2025 від відповідача до суду надійшла заява, в порядку ст. 52 КАС України, про заміну його правонаступником Військовою частиною НОМЕР_1 .

Ухвалою від 29.07.2025 здійснено процесуальне правонаступництво та замінено первинного відповідача у справі №280/5945/25 з Військової частини НОМЕР_2 на його правонаступника - Військову частину НОМЕР_1 (далі відповідач 2, в/ч НОМЕР_1 ).

10.11.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи контактних відомостей про в/ч НОМЕР_1 .

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Сержант ОСОБА_1 , 1987 року народження, проходив військову службу у складі в/ч НОМЕР_2 , обіймаючи посаду командира зенітно-ракетного відділення.

У ході виконання бойового завдання, безпосередньо пов`язаного із захистом територіальної цілісності та суверенітету України в районі н.п. Олександропіль Донецької області 07 вересня 2024 року, сержант ОСОБА_1 зазнав тяжкого бойового поранення внаслідок вогневого ураження з боку ворога.

Про це свідчить довідка про обставини поранення, в якій зазначено наявність множинних відкритих черепно-мозкових і тілесних ушкоджень, зокрема ВМТ, СГМ, множинних ВОСП голови та обличчя, переломів, травм лівої нижньої кінцівки, лівого ока, грудної клітки та живота. Це поранення було офіційно визнано пов`язаним із захистом Батьківщини.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, яка встановлює порядок виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям за поранення, сержант ОСОБА_1 протягом періоду стаціонарного лікування та відпустки за станом здоров`я мав право на щомісячну виплату у розмірі до 100 000,00 грн.

Такі виплати йому нараховувались та виплачувались до 07.01.2025, проти чого сторони не заперечують.

Починаючи з 08.01.2025 та протягом п`яти місяців - лютий, березень, квітень, травень, червень 2025 року додаткова грошова винагорода позивачу не виплачувалася. Проти вказаної обставини відповідач також не заперечує.

Судом встановлено, що згідно з довідкою ВЛК від 05.11.2024 за №1469 ОСОБА_1 має тяжке поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту України.

Надалі ВЛК приймали рішення, оформлені у вигляді довідок, про те, що позивач потребує відпустки для лікування після травми, поранення на 30 календарних днів, а саме: від 15.01.2025 за №5876/1, від 21.02.2025 за №2145, від 22.03.2025 за №3391, від 19.04.2025 за №4329, від 28.05.2025 за №5587, від 26.06.2025 за №6490.

Ці довідки містять висновки про те, що стан здоров`я ОСОБА_1 зумовлений наслідками бойового поранення та потребує відпустки для лікування, у тому числі з госпіталізацією.

Також у період з 03.02.2025 по 20.02.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №574/25 від 20.02.2025.

Вищезазначені документи надавались командуванню в/ч НОМЕР_2 в зв`язку з чим позивачу надавалась відпустка за станом здоров`я з 16.01.2025 по 14.02.2025, з 22.02.2025 по 23.03.2025, з 23.03.2025 по 21.04.2025, з 20.04.2025 по 19.05.2025, з 27.06.2025 по 26.07.2025, що підтверджується відпускними квитками в/ч НОМЕР_2 та не заперечується первинним відповідачем.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до командування в/ч НОМЕР_2 та на гарячу лінію Міністерства оборони України з проханням роз`яснити причини невиплати коштів, однак отримав відповідь, що з лютого 2025 року грошове забезпечення не виплачується у зв`язку з відсутністю підтверджувальних документів (висновку військово-лікарської комісії) щодо тривалого лікування (більше 4 місяців).

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.

Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є право позивача, відповідно до Постанови №168, на нарахування й виплату додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн. розмірі за час перебування у відпустці за станом здоров`я, внаслідок тяжкого поранення на підставі рішень ВЛК за період лютий (01.02.2025 по 14.02.2025, 22.02.2025 по 28.02.2025), березень (01.03.2025 по 23.03.2025, 23.03.2025 по 31.03.2025), квітень (01.04.2025 по 20.04.2025, 20.04.2025 по 30.04.2025), травень (01.05.2025 по 19.05.2025), червень (27.06.2025 по 30.06.2025) 2025 року та за період стаціонарного лікування з 03.02.2025 по 20.02.2025, з 06.05.2025 по 27.05.2025 ДУ «Інститут нейрохірургії ім. Акад. А.П. Ромоданова» НАМНУ.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У частині другій статті 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року №260 (далі - Порядок №260 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за змістом пункту 2 розділу І якого грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги).

У пункті 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

У пункті 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Також пункт 1 Постанови №168 передбачає, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Отже, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.

Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Отже, додаткова винагорода у збільшеному розмірі до 100000 грн виплачується військовослужбовцю за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. Підставою для її виплати є відповідна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва). Умовою її виплати є отримання військовослужбовцем порання, пов`язаного із захистом Батьківщини, під час виконання бойових завдань і цей факт має бути підтверджено наказом командира про отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), який містить об`єктивні дані та висновки службового розслідування, які це підтверджують.

Виплата ж збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії відбувається за двох умов, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Повертаючись до обставин цієї справи, після того, як 07 вересня 2024 року ОСОБА_1 отримав поранення, йому протягом чотирьох місяців перебування на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці за станом здоров`я (до 07 січня 2025 року) було виплачено додаткову винагороду відповідно до Постанови № 168, у збільшеному розмірі до 100 000 гривень.

Водночас суд наголошує, що оскільки додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, очевидно, що застосування норм Постанови №168, яка регулює питання виплати додаткової винагороди, повинно відбуватися з урахуванням положень Закону №2011-ХІІ та прийнятого на його підставі Порядку №260.

Пункт 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачає, що у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4-х місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Аналогічно абзац другий пункту 9 розділу І Порядку №260 визначає, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства (абзац 3 пункту 9 розділу І Порядку № 260).

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) (далі - ВЛК) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.

Відповідач вважає, що у позивача відсутні висновки ВЛК про потребу у тривалому лікуванні після сплину чотирьохмісячного терміну, а тому відсутні підстави для виплати йому додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168, у збільшеному розмірі до 100 000 гривень починаючи з 08.01.2025.

Суд зауважує, що згідно з пунктом 1.1. глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 (далі - Положення, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

З огляду на зазначені норми Положення висновок ВЛК є змістом (суттю) постанови ВЛК, яка може бути оформлена в формі свідоцтва, довідки або протоколу. Іншими словами, довідка ВЛК є формальним вираженням постанови ВЛК, яка по суті містить в собі висновок, сформований ВЛК за наслідком медичного огляду.

Суд також зазначає, що відповідно до пункту 6.5 глави 6 розділу ІІ Положення для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження) (пункт 6.11 глави 6 розділу ІІ Положення).

Відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК (пункт 6.15 глави 6 розділу ІІ Положення).

Також пункт 6.35 глави 6 розділу ІІ Положення передбачає, серед іншого, що у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин - у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань - повторно продовжена ще на 30 календарних днів.

Отже, визначення потреби військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я та встановлення необхідного терміну для відновлення функції і працездатності такого військовослужбовця відбувається на підставі висновку ВЛК за наслідком медичного огляду ВЛК, що оформлюється довідкою ВЛК, на підставі якої командир військової частини (закладу) надає таку відпустку.

Відтак, у разі наявності висновку ВЛК про потребу продовження відпустки за станом здоров`я нормами Порядку №260 встановлено лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки командира військової частини: видати наказ про продовження виплати грошового забезпечення.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 19 червня 2025 року у справі №480/9155/23.

Беручі до уваги правову позицію Верховного Суду суд вважає, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №168 у розмірі до 100 000,00 грн. за період перебування у відпустці за станом здоров`я, внаслідок тяжкого поранення на підставі рішень ВЛК за період лютий (01.02.2025 по 14.02.2025, 22.02.2025 по 28.02.2025), березень (01.03.2025 по 23.03.2025, 23.03.2025 по 31.03.2025), квітень (01.04.2025 по 20.04.2025, 20.04.2025 по 30.04.2025), травень (01.05.2025 по 19.05.2025), червень (27.06.2025 по 30.06.2025) 2025 року та за період стаціонарного лікування з 03.02.2025 по 20.02.2025 у ДУ «Інститут нейрохірургії ім. Акад. А.П. Ромоданова» НАМНУ.

Разом з тим, період перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 06.05.2025 по 27.05.2025 у ДУ «Інститут нейрохірургії ім. Акад. А.П. Ромоданова» НАМНУ не підтверджується жодним документальним доказом (матеріали справи не містять таких доказів), в зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки жодного правового значення для правильного вирішення справи не має.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

В зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, питання щодо його розподілу судом не вирішувалось.

Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника Мінченка Івана Андрійовича (69041, м. Запоріжжя, а/с 18), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000,00 грн за період перебування у відпустці за станом здоров`я, внаслідок тяжкого поранення на підставі рішень ВЛК за період лютий (01.02.2025 по 14.02.2025, 22.02.2025 по 28.02.2025), березень (01.03.2025 по 23.03.2025, 23.03.2025 по 31.03.2025), квітень (01.04.2025 по 20.04.2025, 20.04.2025 по 30.04.2025), травень (01.05.2025 по 19.05.2025), червень (27.06.2025 по 30.06.2025) 2025 року та за період стаціонарного лікування з 03.02.2025 по 20.02.2025 у ДУ «Інститут нейрохірургії ім. Акад. А.П. Ромоданова» НАМНУ пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000,00 грн за період перебування у відпустці за станом здоров`я, внаслідок тяжкого поранення на підставі рішень ВЛК за період лютий (01.02.2025 по 14.02.2025, 22.02.2025 по 28.02.2025), березень (01.03.2025 по 23.03.2025, 23.03.2025 по 31.03.2025), квітень (01.04.2025 по 20.04.2025, 20.04.2025 по 30.04.2025), травень (01.05.2025 по 19.05.2025), червень (27.06.2025 по 30.06.2025) 2025 року та за період стаціонарного лікування з 03.02.2025 по 20.02.2025 у ДУ «Інститут нейрохірургії ім. Акад. А.П. Ромоданова» НАМНУ пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «19» листопада 2025 року.

Суддя Р.В. Кисіль