Справа № 400/6548/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/6548/25

Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.08.2025 у справі № 400/6548/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, про визнання дій неправомірними, визнання незаконною постанову від 07.04.2025, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом у якому просила:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) протиправними по винесенню постанови про закінчення виконаного провадження ВП 77300308;

- визнати протиправною та скасувати постанови про закінчення виконавчого провадження ВП 77300308 від 07.04.2025;

- зобов`язати відділ ПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУ МЮ (м. Одеса) скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.04.2025 ВП 77300308.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при примусовому виконанні виконавчого листа по справі 400/4483/24, боржником Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, рішення суду виконано не в повному обсязі. А саме, не складений та не наданий розрахунок допомоги на проживання ВПО, який боржник повинен був зробити на вимогу суду, та допомога на проживання ВПО виплачена Позивачці не в повному обсязі. Позивачка вважає, що державним виконавцем передчасно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по ВП 77300308.

22.07.2025 від відповідач на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, та просить суду відмовити в задоволенні позову. Так, відповідно до положень Закону України Про виконавче провадження, при примусовому виконанні рішень суду зобов`язального характеру, у державного виконавця є алгоритм дій які він вчиняє, та як передбачено чинним законодавством, а саме: відкриття виконавчого поважання; повідомлення боржника про необхідність виконання рішення суду в 10 ти денний термін; Актування факту виконання та/або не виконання боржником рішення суду, як що встановлено факт не виконання рішення суду державний виконавець накладає на боржника штраф у розмірі, що передбачений Законом; боржникові надається вдруге термін на виконання рішення суду; вдруге Актується факт не виконання рішення суду, та державний виконавець вдруге виносить постанову про накладення штрафу у подвійному розмірі на боржника, після, чого державний виконавець складає повідомлення до органів Поліції про вчинення боржником злочину навмисне не виконання рішення суду; як що рішення суду не можливо виконати без участі боржника державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідач вважає, що ним вчинений вичерпний перелік дій, які передбачені ЗУ Про виконавче провадження та постанова про закінчення виконавчого провадження винесена правомірно, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. (а.с.39-43)

24.07.2025 від позивачки на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача, де вона зазначає, що державним виконавцем порушено строки накладення штрафу на відповідача, окрім того накладення на боржника штрафів не може свідчити про повне виконання рішення суду, і не свідчить про не можливість виконання рішення суду подальшому , до такого висновку дійшов ВС у постанові 826/14580/16. Також, направлення повідомлення до органів поліції не свідчить на те що Відповідачем вчинений весь перелік дій спрямованих на примусове виконання рішення суду. (а.с.84-86)

28.07.2025 від третьої особи на адресу суду надійшли пояснення щодо заявлених позовних вимог, де зазначено, що 13.09.2024 Миколаївським окружним адміністративним судом прийнято рішення по справі 400/4483/24, де Департамент зобов`язано провести нарахування та виплатити допомогу на проживання ВПО ОСОБА_1 та членам її родини в кількості 4-х осіб починаючи з березня 2024 року на наступний шестимісячний період. Позивачці у вересні 2024 року нараховано виплати та в вересні та жовтні 2024 року сплачено допомоги на проживання на загальну суму 56 000 грн. на підтвердження поведених виплат, Департаментом суду надано виписка з електронної особової справи ОСОБА_1 (а.с.93-95)

30.07.2025 від позивачки надійшли додаткові пояснення до позовних вимог , де вона зазначила, що 56 000 грн вона дійсно отримала на свій рахунок , але вважає , що це є неповна сума яка повинна була виплачена їй на виконання рішення суд, а відтак, позивачка вважає, що рішення суду виконано не в повному обсязі, та повинно бути продовжено виконання в примусовому порядку (а.с.98-99).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 19.08.2025 у справі № 400/6548/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію вказує, що посилання суду першої інстанції, що головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максімова Олена Олександрівна виконала всі дії без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних мною у позові постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 286/1810/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 554/10283/18, від 19 січня 2022 року у справі № 179/110/21, є необґрунтованими.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.09.2024 по справі № 400/4483/24 ухвалено рішення, яким зобов`язано Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 та всім членам родини в кількості 4-ох осіб допомогу на проживання ВПО починаючи з вересня 2024 року на наступний шестимісячний період (а.с.102-108).

12.12.2024 на виконання рішення суду видано виконавчий лист.

24.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до відділу ПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУ МЮ (м. Одеса) з заявою від 20.02.2025 про примусове виконання рішення суду (а.с.50).

25.02.2025 Державним виконавцем ПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУ МЮ (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 77300308, де визначено у п. 2, що боржник має виконати рішення суду в десятиденний термін. (а.с. 51).

25.02.2025 боржник отримав постанову державного виконавця. (а.с.52а).

12.03.2025 державний виконавцем складено акт про не виконання рішення суду (а.с.56).

12.03.2025 держаним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника - Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради в розмірі 5100, 00 грн, та надано новий термін для виконання рішення суду (п. 2 ) (а.с.56а-57).

27.03.2025 Державним виконавцем проведено перевірку виконання рішення суду боржником, та встановлено , що рішення суду не виконано, штраф по постанові від 12.03.2025 року не сплачено, про що й було складено Акт (а.с.58).

27.03.2025 Держаним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника - Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради в розмірі 10 200, 00 грн., за повторне не виконання рішення суду (а.с.58а-59).

07.04.2025 Держаним виконавцем подане подання до органів нац. поліції про вчинення боржником кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України оскільки рішення не може бути виконано без участі Боржника.

07.04.2025 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 77300308 відповідно до ч. 3 ст. 63 ЗУ Про виконавче провадження, та винесено постанову пор стягнення виконавчого збору у розмірі 32 000 грн (а.с.65).

12.05.2025 державним виконавцем відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845, до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївської області направлено для виконання оригінал постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 77300308 від 07.04.2025, оригінал постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП № 77300308 від 07.04.2025,. оригінал постанови про накладення на боржника штрафу ВП № 77300308 від 27.03.2025, оригінал постанови про накладення на боржника штрафу ВП № 77300308 від 12.03.2025. (а.с.66а).

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження по виконанню рішення суду №400/4483/24 виконувалось у порядку встановленому статтею 63 Закону України Про виконавче провадження, державним виконавцем вжито вичерпних заходів спрямованих на виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями ст.370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон №1404-VIII .

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII).

Частинами 1, 5, 6 ст.26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з ч. 1 ст. 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено п. 1, 3 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч.4 ст.18 Закону №1404-VIII).

Частина 4 ст.19 Закону №1404-VIII зобов`язує сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону №1404-VIII).

Згідно частини 2 статті 63. Закону №1404-VIII разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно частини 2 статті 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Із матеріалів справи встановлено, що у межах виконавчого провадження №77300308 від 07.04.2025 державним виконавцем здійснювалися заходи визначені Законом України «Про виконавче провадження» з метою примусового виконання виконавчого документа, виданого 12.12.2024 по справі № 400/4483/24.

12.03.2025 державний виконавцем складено акт про не виконання рішення суду (а.с.56).

12.03.2025 держаним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника - Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради в розмірі 5100, 00 грн, та надано новий термін для виконання рішення суду (п. 2 ) (а.с.56а-57).

27.03.2025 Державним виконавцем проведено перевірку виконання рішення суду боржником, та встановлено , що рішення суду не виконано, штраф по постанові від 12.03.2025 не сплачено, про що й було складено Акт (а.с.58).

27.03.2025 Держаним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника - Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради в розмірі 10 200, 00 грн., за повторне не виконання рішення суду (а.с.58а-59).

07.04.2025 Держаним виконавцем скероване подання до органу досудового розслідування - Відділення поліції №1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області (Центральний ВП) про вчинення боржником кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України, оскільки рішення не може бути виконано без участі боржника.

Оскільки державним виконавцем у ВП № 77300308 постановою від 12.03.2025 накладено штраф на боржника розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду, постановою від 27.03.2025 накладено штраф на боржника в подвійному розмірі в сумі 10200,00 грн, 07.04.2025 державним виконавцем Відділу, відповідно до положень ст. 218 КПК України направлено до органу досудового розслідування - Відділення поліції №1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області (Центральний ВП) повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України, рішення не може бути виконано без участі боржника, вказане свідчить про вчинення державним виконавцем всіх передбачених законодавством дій для повного виконання рішення суду у справі №400/4483/24, яке не може бути виконано без участі боржника.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем було вчинено всі належні дії з метою сприяння примусовому виконанню виконавчого листа по справі №400/4483/24 в межах його повноважень та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а відтак відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги.

Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.08.2025 у справі № 400/6548/25 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик