Справа № 120/16984/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 листопада 2025 р. Справа № 120/16984/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18 листопада 2024 року № 67, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погоджуючись із такими рішенням цього пенсійного органу позивач оскаржив його в судовому порядку та вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області слід зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 03 жовтня 2011 року по 21 лютого 2012 року, з 15 березня 2012 року по 12 лютого 2014 року, з 18 лютого 2014 року по 18 вересня 2014 року, з 19 вересня 2014 року по 31 травня 2018 року, з 07 червня 2018 року по 06 лютого 2020 року та з 07 лютого 2020 року по 12 лютого 2020 року, а також період навчання з 10 грудня 1980 року по 10 березня 1981 року.

Ухвалою від 24 грудня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі, задоволено клопотання позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відповідачам встановлено строк для подання відзивів на позовну заяву.

08 січня 2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_1 12 листопада 2024 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатами розгляду заяви про призначення пенсії Головним управління Пенсійного фонду України в Рівненській області встановлено, що до страхового стажу заявника неможливо зарахувати період навчання з 10 грудня 1980 року по 10 березня 1982 року відповідно до свідоцтва № 000949 від 12 березня 1981 року, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації.

Також до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи на території Республіки Польща з 03 жовтня 2011 року по 21 лютого 2012 року, з 15 березня 2012 року по 12 лютого 2014 року, з 18 лютого 2014 року по 18 вересня 2014 року, з 19 вересня 2014 року по 31 травня 2018 року, оскільки відсутній формуляр підтвердження працевлаштування на території іншої держави (в Україні для зарахування страхового стажу набутого за кордоном в державах, з якими укладено двосторонні угоди за пропорційним принципом, відбувається на підставі формулярів про підтвердження наявного стажу, які видає інша сторона за запитом Пенсійного фонду України).

Відтак, на думку представника цього відповідача, оскільки відсутній формуляр підтвердження працевлаштування позивача на території іншої держави, періоди роботи на території Республіки Польща неможливо зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, страховий стаж позивача склав 29 років 16 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За наведених обставин представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області не подано до суду відзив на позовну заяву.

Водночас копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 24 грудня 2024 року надіслано до електронного кабінету цього відповідача 25 грудня 2024 року о 17 год. 01 хв., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відтак копію ухвали від 24 грудня 2024 року слід вважати врученою Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області.

При цьому цим пенсійним органом не подано до суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на наведену норму суд дійшов висновку справу вирішувати за наявними у ній доказами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

02 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09 червня 2023 року № 67 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.

12 листопада 2024 року позивач повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою, у якій просив призначити йому пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності розгляд вказаної заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, яке рішенням № 67 від 18 листопада 2024 року відмовило заявнику в призначенні пенсії за віком.

Зі змісту згадуваного рішення слідує, що відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" необхідний страховий стаж для призначення пенсії складає 30 років. Водночас страховий стаж ОСОБА_1 становить 29 років 16 днів.

При цьому до страхового стажу заявника не зараховано період його навчання з 10 грудня 1980 року по 10 березня 1981 року, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації, а також періоди роботи в Республіці Польщі з 03 жовтня 2011 року по 21 лютого 2012 року, з 15 березня 2012 року по 12 лютого 2014 року, з 18 лютого 2014 року по 18 вересня 2014 року, з 19 вересня 2014 року по 31 травня 2018 року, оскільки відсутній формуляр підтвердження працевлаштування на території іншої держави.

В рішенні пенсійного органу зазначено, що для зарахування страхового стажу, набутого за кордоном в державах, з якими укладено двосторонні Угоди за пропорційним принципом, відбувається на підставі формулярів про підтвердження наявного стажу, які видає інша сторона за запитом Пенсійного фонду України.

Надаючи правову оцінку рішенню пенсійного органу, що оскаржується, суд зважає на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно частин першої та другої статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 року.

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом норми містить і Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Законом України № 458-VII від 05 вересня 2013 року ратифіковано Угоду між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення (далі - Угода).

Відповідно до статті 2 Угоди ця Угода застосовується стосовно України - до законодавства щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування, що стосується, серед іншого, пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 4 Угоди визначено, що якщо цією Угодою не передбачено інше, особи, на яких поширюються положення цієї Угоди, несуть обов`язки і користуються правами, які передбачені законодавством другої Договірної Сторони, на тих самих умовах, що громадяни цієї Договірної Сторони.

Крім того, статтею 10 Угоди передбачено, що періоди страхового стажу, набуті відповідно до законодавства кожної із Договірних Сторін, враховуються, у разі необхідності, при визначенні права на допомогу та періоду її виплати, за умови, якщо вони не співпадають.

Відповідно до статті 12 Угоди якщо законодавство однієї Договірної Сторони ставить в залежність набуття, збереження або поновлення права на пенсію від набуття страхового стажу, то компетентна установа цієї Договірної Сторони враховує, у необхідному обсязі, страховий стаж, набутий відповідно до законодавства іншої Договірної Сторони так, ніби цей страховий стаж набутий відповідно до законодавства, яке вона застосовує, за умови, що цей стаж не співпадає.

Отже, зазначеними положенням Угоди прямо передбачено право позивача на зарахування до страхового стажу періоду роботи у Республіці Польща.

Водночас, як свідчить зміст оскаржуваного у цій справі рішення, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 03 жовтня 2011 року по 21 лютого 2012 року, з 15 березня 2012 року по 12 лютого 2014 року, з 18 лютого 2014 року по 18 вересня 2014 року, з 19 вересня 2014 року по 31 травня 2018 року, оскільки відсутній формуляр підтвердження працевлаштування на території іншої держави.

В свою чергу, позивачем до заяви про призначення пенсії долучалася довідка Управління соціального страхування відділу у м. Новий Сонч від 18 вересня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 працював в періоди з 03 жовтня 2011 року по 22 лютого 2012 року та з 05 березня 2012 року по 13 лютого 2014 року в товаристві з обмеженою відповідальністю РТМ (м. Вишкув, вул. Пшемислова, буд. 5); в період з 18 лютого 2014 року по 19 вересня 2014 року у Даріуш Гольчиньскі ( АДРЕСА_1 ); в період з 19 вересня 2014 року по 31 травня 2018 року у товаристві з обмеженою відповідальністю Zakres (м. Варшава, вул. Станіслава Монюшки, буд. 1); в період з 07 червня 2018 року по 06 лютого 2020 року в ТСП "Damar" (с. Вісьнев, буд. 101); з 07 лютого 2020 року по 12 лютого 2020 року в Даріуш Бартніцкі (с. Вісьнев, буд. 101).

За таких обставин факт трудової діяльності ОСОБА_1 в Республіці Польща є доведеним, а тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області безпідставно не зараховано до страхового стажу зазначені вище періоди роботи позивача.

При цьому критично слід оцінити посилання про ненадходження від фонду соціального страхування Республіки Польща до територіального органу Пенсійного фонду України інформації про підтвердження страхового стажу, набутого позивачем на території Договірної Сторони, як на підставу для можливості зарахування відповідних періодів до страхового стажу.

Суд зауважує, що позивач не може бути позбавлений права на соціальне забезпечення лише з тих підстав, що уповноважений орган Договірної Сторони не направив територіальному органу Пенсійного фонду України відомостей про стаж роботи позивача.

При цьому позивачем разом із заявою про призначення пенсії надавалися документи, які підтверджують факт його роботи на території Республіки Польща, а тому періоди роботи позивача з 03 жовтня 2011 року по 21 лютого 2012 року, з 15 березня 2012 року по 12 лютого 2014 року, з 18 лютого 2014 року по 18 вересня 2014 року, з 19 вересня 2014 року по 31 травня 2018 року слід зарахувати до його страхового стажу.

Водночас відсутні підстави для зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи на території Республіки Польща з 07 червня 2018 року по 06 лютого 2020 року та з 07 лютого 2020 року по 12 лютого 2020 року, адже зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області слідує, що відповідач не надавав оцінку таким періодам роботи позивача.

За таких обставин суд не вбачає підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 07 червня 2018 року по 06 лютого 2020 року та з 07 лютого 2020 року по 12 лютого 2020 року, адже оскаржуваним рішенням оцінка таким періодам не надавалася, а завданням адміністративного судочинства є здійснення контролю за діями суб`єкта владних повноважень, а не первинний розгляд заяви позивача.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 10 грудня 1980 року по 10 березня 1981 року, то суд зазначає наступне.

Так, оскаржуваним рішенням до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період його навчання з 10 грудня 1980 року по 10 березня 1981 року, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації.

Визначаючись із такими аргументами відповідача, суд враховує наступне.

На момент проходження позивачем курсів про підвищення кваліфікації водіїв діяв Закон УРСР "Про народну освіту" від 01 жовтня 1974 року.

Відповідно до частини 1 статті 47 вказаного Закону для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.

Частиною 4 статті 48 згаданого вище Закону передбачалося, що особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.

Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

На підтвердження навчання на курсах водіїв позивачем надано копію свідоцтва № 000949, яким підтверджується те, що ОСОБА_1 дійсно з 10 грудня 1980 року по 10 березня 1981 року навчався по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії "С" (свідоцтво оформлене російською мовою).

При цьому у такому свідоцтві дійсно відсутня інформація про присвоєння ОСОБА_1 відповідної кваліфікації.

Разом із тим суд зазначає, що хоча свідоцтво і не містить інформацію про присвоєння кваліфікації, проте це не спростовує того, що позивач дійсно навчався на курсах водіїв, а тому такі доводи не можуть слугувати підставою для незарахування до страхового стажу позивача згаданого вище періоду навчання.

Суд зауважує, що свідоцтво не мiстить помарок, виправлень тощо, воно містить пiдпис уповноваженої особи, у ньому проставлена печатка та вiдмiтка про дату його видачі та реєстраційний номер.

Отже, з вказаного свідоцтва можна визначити вci данi для встановлення факту навчання позивача, що є підставою для зарахування періоду навчання до страхового стажу.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення свідоцтва з вини адміністрації навчального закладу не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці чи інших офіційних документах, про що зроблений відповідний висновок Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17.

За таких обставин пенсійним органом безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період його навчання з 10 грудня 1980 року по 10 березня 1981 року.

Щодо вимоги зобов`язального характеру, то суд враховує наступне.

Так, вище уже цитувалися приписи статті 26 Закону № 1058-IV, згідно з якими особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відтак необхідними умовами для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 є досягнення ним необхідного віку (60 років), а також наявність страхового стажу не менше 30 року.

Судом враховано, що вперше позивач звертався за призначенням пенсії 02 червня 2023 року (рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09 червня 2023 року № 67 йому відмовлено в призначенні пенсії). В згадуваному рішенні зазначалося, що вік заявника становить 59 роки 11 місяців 22 дні, а страховий стаж - 28 років 10 місяців 27 днів.

При цьому в силу приписів пункту 1.7 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Саме на реалізацію згадуваних вище приписів Порядку позивач подав заяву про призначення пенсії за місяць до досягнення пенсійного віку, а тому умову щодо досягнення необхідного пенсійного віку позивачем дотримано.

При цьому в ході судового розгляду встановлено, що періоди роботи позивача з 03 жовтня 2011 року по 21 лютого 2012 року, з 15 березня 2012 року по 12 лютого 2014 року, з 18 лютого 2014 року по 18 вересня 2014 року, з 19 вересня 2014 року по 31 травня 2018 року, а також період навчання з 10 грудня 1980 року по 10 березня 1981 року безпідставно не зараховані до страхового стажу позивача.

Таким чином, зарахувавши до страхового стажу позивача згадувані вище періоди роботи, його страховий стаж буде становити більше 30 років, а оскільки такого стажу достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області належить зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

При цьому слід врахувати те, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відтак слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачу пенсію з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 11 червня 2023 року, адже первинне звернення позивача за призначенням пенсії мало місце у червні 2023 року.

Водночас відсутні підстави для зобов`язання призначити пенсію Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, адже права ОСОБА_1 порушено саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, а тому саме цей пенсійний орган має їх відновити.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з позовною заявою сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, що підтверджується квитанцією від 13 грудня 2024 року.

А тому на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18 листопада 2024 року № 67.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 11 червня 2023 року призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 03 жовтня 2011 року по 21 лютого 2012 року, з 15 березня 2012 року по 12 лютого 2014 року, з 18 лютого 2014 року по 18 вересня 2014 року, з 19 вересня 2014 року по 31 травня 2018 року, а також період навчання за програмою підготовки водія транспортних засобів з 10 грудня 1980 року по 10 березня 1981 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21084076)

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Рішення суду в повному обсязі складено 18.11.2025

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович