Справа № 522/18311/25-е
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 р. Категорія 113030000м. ОдесаСправа № 522/18311/25-е
Перша інстанція: суддя Ярема Х.С.,

час і місце ухвалення: 09:45, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
ДМССаркісян А.Р (довіреність; посвідчення)
позивачОСОБА_1 (посвідчення)
представник позивачаКолесникова І.О. (посвідчення; ордер)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України, мотивуючи його тим, що 11.08.2025 міграційна служба прийняла щодо неї рішення про примусове видворення з України. Підставою прийняття такого рішення стало те, що процедура звернення ОСОБА_1 за міжнародним захистом завершена, а довідка про звернення за захистом в Україні, терміном дії до 12.08.2025, визнана недійсною, в зв`язку з чим ОСОБА_1 не має підстав для проживання в Україні; дозволений термін перебування на території України закінчився; ОСОБА_1 не може законно працювати, мати джерела доходів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян; не має жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вона може бути залишена для проживання. ОСОБА_1 оскаржуване рішення вважає таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення від 11.08.2025 про примусове видворення з України громадянки РФ ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував наявність факту порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування її на території України, відсутність документів, які б надавали право на перетин кордону для виїзду з території України, а також небажання залишати територію України. Правом звернутися в установленому законом порядку із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивач не скористалася. Докази про те, що в країні походження позивач піддавалася переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки матеріали справи не містять. Громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вона не може бути примусово видворена за межі території України.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2025 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, позивач вказує, що остаточне рішення за результатом розгляду заяви по визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (поданої повторно ОСОБА_1 ) ще не прийнято. Тобто, на даний час, ОСОБА_1 знаходиться в процедурі звернення за міжнародним захистом. З моменту такого звернення ОСОБА_1 автоматично отримала статус заявника та знаходиться під захистом міжнародного права, а також національного законодавства України. Цей статус передбачає імунітет від будь-яких дій, спрямованих на її примусове повернення чи видворення до країни походження, до остаточного вирішення питання за її заявою, що є важливим елементом захисту прав людини на міжнародному рівні. Стаття 33 Конвенції про статус біженців 1951 року ч.8 ст. 26 та ст. 31 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без, громадянства» встановлюють принцип невислання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 08.10.2022 громадянка рф ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) прибула на територію України на підставі паспортного документу для виїзду за кордон терміном дії з 20.09.2022 по 20.09.2032.

ОСОБА_4 з 25.04.2012 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 .

При первинному зверненні із заявою про визнання біженцем або, особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_1 була документована Довідкою про звернення за захистом в Україні №014182, строком дії до 20.02.2025, який продовжено до 20.05.2025, а потім до 12.08.2025.

Рішенням Державної міграційної служби України від 15.03.2024 №38-24 відмовлено ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2024 (справа №420/12667/24), залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції 11.04.2025 та ухвалою суду касаційної інстанції 27.05.2025, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення ДМС України від 15.03.2024.

Наказом №110 від 03.06.2025 ГУ ДМС в Одеській області визнано недійсною довідку ОСОБА_1 про звернення за захистом в Україні №014182 терміном дії до 12.08.2025. Доказів повідомлення особи, якої стосується така довіка, намає.

ОСОБА_1 допомагає ЗСУ, надаючи фінансову допомогу, що підтверджується: Актами прийому-передачі благодійної допомоги від 24.09.2023, на 3 000 доларів США, від 09.10.2023 на 2 000 доларів США, від 14.11.2023 на 2 000 доларів США, від 27.11.2023 на 2 000 доларів США, від 12.12.2023 на 2 000 доларів США, від 12.01.2024 на 2 000 доларів США, від 11.02.2024 на 2 000 доларів США, від 15.03.2024 на 2 000 доларів США, від 10.04.2024 на 2 200 доларів США, від 13.05.2024 на 2 000 доларів США, від 15.07.2024 на 2 000 доларів США, від 15.08.2024 на 2 000 доларів США, від 13.09.2024 на 2 000 доларів США , від 14.10.2024 на 2 000 доларів США, від 15.12.2024 на 2 000 доларів США, від 16.01.2025 на 2 000 доларів США, від 16.02.2025 на 2 000 доларів США, від 18.03.2025 на 2 000 доларів США від благодійник - ОСОБА_1 на користь БО «Благодійний фонд «Інтернаціональний легіон допомоги».

11.08.2021 ОСОБА_1 та її чоловік купили квартиру в м. Одесі.

16.06.2025 ОСОБА_1 повторно звернулася до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Причиною повторного звернення стало те, що вже після подання попередньої заяви про визнання біженцем, вона постійно надавала фінансову допомогу ЗСУ через українські благодійні фонди, з метою купівлі автомобілів для ЗСУ, зміна з часом об`єктивного становища в росії, у частині безпечної ситуації, що суттєво змінилося з 2022 року. Переслідування громадян рф за підтримку України. У разі повернення до росії ОСОБА_1 стане жертвою свавільного насилля з боку правоохоронних органів рф, піддана катуванню, зазнаю кримінальних переслідувань через її проукраїнські погляди.

16.06.2025 ГУ ДМС в Одеській області повідомило, що заява направлена для прийняття рішення і проведення перевірки. Остаточне рішення наразі не прийнято.

11.08.2025 ОСОБА_1 особисто прибула до міграційної служби для вирішення питання продовження строку дії Довідки про звернення за захистом №014182, строк дії якої спливав 12.08.2025, або отримання нової Довідки.

В результаті цього дня ОСОБА_1 була затримана співробітниками управління міграційного контролю. Довідку про звернення за захистом в Україні № 014182 у неї забрали.

11.08.2025 за проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 203 КУпАП, складено протокол про адміністративне правопорушення та постанову про накладення адміністративного стягнення від 11.08.2025. Штраф вона сплатила.

11.08.2025 ГУ ДМС в Одеській області прийняло Рішення про примусове видворення з України громадянки рф ОСОБА_1 . В рішенні зазначено: проведено перевірку місця перебування особи неодноразово, особу не виявлено. Наказом №110 від 03.06.2025 р. довідку про звернення за захистом в Україні №014182 терміном дії до 12.08.2025 визнано недійсною. Громадянка ОСОБА_1 не має підстав для проживання в Україні, не може бути працевлаштована, мати законного, постійного джерела доходів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян. Не має жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» її не можна було б примусово видворити за межі України.

ОСОБА_1 оскаржуване рішення вважає таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, враховуючи те, що позивач у встановленому законодавством порядку звернулась із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та яка на момент розгляду справи не розглянута, а поведінка позивача навпаки свідчить, що намірів порушення міграційного законодавства вона не проявляла, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є (1) обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, (2) або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, (3) а також в інших передбачених законом випадках.

Згідно з ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досяг 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Згідно з ч.1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Згідно з постановою КМУ від 15.02.2012 №150 строк перебування іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, а також осіб без громадянства обмежено строком дії візи; громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

08.10.2022 громадянка рф ОСОБА_1 прибула на територію України легально. При первинному зверненні з заявою про визнання біженцем або, особою, яка потребує додаткового захисту була документована Довідкою про звернення за захистом в Україні № 014182, строком дії до 20.02.2025, який продовжено до 20.05.2025, продовжено до 12.08.2025. Рішенням Державної міграційної служби України від 15.03.2024 №38-24 було відмовлено ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Це рішення вона оскаржувала в судовому порядку, проте в задоволенні адміністративного позову було відмовлено. Після цього наказом №110 від 03.06.2025 Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області визнало недійсною довідку № 014182 терміном дії до 12.08.2025. Доказів інформування ОСОБА_1 про визнання недійсною довідки немає.

Разом з тим, слід зважити на добросовісну поведінку позивача, яка не отримавши рішенням про визнання її біженцем, незнаючи про визнання недійсною довідки, 16.06.2025 повторно звернулась із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту вже з нових підстав.

Позивач звертає увагу на те, що на даний час вона знаходиться в процедурі звернення за міжнародним захистом, та має отримати відповідне рішення за результатами розгляду її повторної заяви, яке у разі негативного може бути оскаржено до суду.

З огляду на викладене, безпідставними є доводи апелянта, що правом звернутися в установленому законом порядку із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивач не скористався.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України;

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, якій відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, зазначених у пунктах 1 та 13 частини першої статті 1 цього Закону, у разі виникнення зазначених умов може повторно звернутися із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з п. 2.4. розділу ІІ Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 649 від 07.09.2011 (надалі Правила № 649) разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:

видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3);

під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

У разі відсутності підстав для відмови в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС забезпечує можливість для заявника особисто або за допомогою законного представника скласти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та вчиняє інші дії, передбачені п. 3.1. розділу ІІІ Правил № 649.

Відповідно до п. 3.2. розділу ІІІ Правил № 649 у день отримання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає заявникові під підпис у журналі реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4) довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до зазначеного журналу. Довідка видається строком на один місяць.

Згідно з ч. 8 ст. 30 Закону № № 3773-VI положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Як роз`яснено в п. 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Наразі міграційною службою не прийнято рішення про відмову в прийнятті повторно поданої заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також у матеріалах справи відсутні докази прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі повторно поданої заяви.

Крім того, законодавством не передбачено такої дострокової підстави для визнання недійсної довідки про звернення за захистом з підстав відмови судами в задоволенні іноземному громадянину в скасуванні рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В позивача був ще легальний строк перебування на території України. Позивачу не доведено до відома про визнання недійсної довідки. Натомість ще до 12.08.2025 ОСОБА_1 повторно звернулась за отриманням міжнародного захисту.

Також оскаржуване рішення є немотивованим на предмет наявності щодо особи позивача обставин, передбачених статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якою передбачено, що рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України приймаються, якщо є (1) обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, (2) або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, (3) а також в інших передбачених законом випадках.

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи те, що позивач у встановленому законодавством порядку звернулась із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та яка на момент розгляду справи не розглянута, а поведінка позивача навпаки свідчить, що намірів порушення міграційного законодавства вона не проявляла, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2025 року по справі № 522/18311/25-Е, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький