Справа № 240/25668/25
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

19 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/25668/25

категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

10.11.2025 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить:

- визнати неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виражені у відмові у розгляді заяви від 14.08.2025;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.08.2025 та оформити йому у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та, відповідно до сьогоднішніх змін, внести відповідні відомостей до Військово-облікового документу «Резерв+» МОУ та «Оберіг» МВСУ про це (відповідно вилучити запис про перебування у розшуку та запрошення до РТЦК СП для проходження ВЛК).

11.11.2025 представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову в якій він просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/25668/25.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

14.11.2025 представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову в якій він просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/25668/25.

У зв`язку із перебуванням судді Гуріна Д.М. у відрядженні 14.11.2025, заяву про забезпечення позову від 14.11.2025 передано судді для розгляду 17.11.2025.

17.11.2025 представником позивача подано заяву на усунення недоліків позову шляхом подання доказів про сплату судового збору в сумі 968,96 грн.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача вказує, що позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою від 14.08.2025 в якій зазначив, що він є особою, яка на підставі абзацу (за наявності) пункту 1) частини 3 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, оскільки на його утриманні перебувають троє дітей віком до 18 років. До зазначеної заяви позивачем було долучено, усі, на його думку, необхідні документи для отримання ним відстрочки.

Однак відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_1 на своє звернення не отримав.

Предметом спору у даній справі є протиправна, на думку позивача, бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 14.08.2025, яка надіслана на адресу відповідача 14.08.2025, про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як особі на утриманні якої перебуває троє дітей віком до 18 років.

Представник позивача зазначає, що станом на зараз існують ризики порушення прав та законних інтересів позивача через те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 було допущено бездіяльність у розгляді поданої позивачем заяви про надання відстрочки.

Так, на думку позивача, він має право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з перебуванням у нього на утриманні трьох дітей віком до 18 років, що і слугувало підставою для звернення до відповідача 14.08.2025 із відповідною заявою про надання відстрочки під час мобілізації від 14.08.2025.

Однак, на дату звернення із цією заявою, позивач залишається на військовому обліку і є військовозобов`язаним і тому позивача буде мобілізовано та направлено до діючої армії, задоволення поданого позову не призведе до відновлення порушених прав, оскільки навіть надання йому відстрочки за таких умов ніяк не вплине на його статус і потрібно буде повторно звертатися до суду до іншого відповідача з позовом про звільнення його з військової служби відповідно до ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", що в свою чергу унеможливить реалізацію права брати участь у судовому процесі, що призведе до затягування розгляду справи по суті, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо це рішення буде прийнято на його користь.

Представник позивача наголошує на тому, що особа, яка має право на відстрочку, не повинна підлягати призову на військову службу під час мобілізації.

На думку представника позивача, якщо позивача буде призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на його користь, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

Представник позивача обґрунтовує необхідність у забезпеченні позову метою надання позивачу тимчасової правової охорони його права, за захистом якого він звернувся до суду з цим позовом.

На думку представника позивача, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

На думку представника позивача, незастосування заходів забезпечення спричинить незворотну мобілізацію позивача до Збройних Сил України та обмежить його права.

На думку представника позивача, обраний спосіб забезпечення позову є таким, що відповідає критерію співмірності, оскільки відсутні такі негативні наслідки від його вжиття, які б переважали ті негативні наслідки, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, а саме: неможливість позивача реалізувати право на відстрочку від призову та вірогідна неможливість виконати судове рішення.

Крім того, представник позивача зазначає, що відповідачем вручено позивачу повістку щодо прибуття до відповідача для подальшого проходження ВЛК та призову за мобілізацією, а також позивача оголошено у розшук.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Приписами пунктів 2, 3 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Суд вважає за можливе розглянути заяву без повідомлення учасників справи, та виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, а також вказує на відсутність необхідності для призначення її розгляду у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач 14.08.2025 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 та до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою від 14.08.2025 та усіма, на його думку, необхідними документами, для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, однак відповіді на вказану заяву не отримав.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно частини 2 названої правової норми забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття цих заходів може ускладнити або призвести до неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Приписами частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів частин 4, 5 та 6 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З аналізу наведених норм слідує, що законодавством передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, установити, чи існує хоча б одна з названих підстав.

Тобто необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, або вірогідність того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, суд, вирішуючи питання про забезпечення позову, надає оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Щодо можливого настання негативних наслідків для позивача у вигляді призову до Збройних Сил України.

Військовий обов`язок не може вважатися негативним наслідком, оскільки закріплений у законодавстві України, а захист Вітчизни є Конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Представник позивача також стверджує, що призов позивача на військову службу призведе до обмеження у правах позивача.

До заяви про забезпечення позову не додано доказів того, що відповідач вчиняє дії для призову позивача на військову службу (повістки про виклик ОСОБА_1 до відповідача для проходження ВЛК, доказів оголошення ОСОБА_1 у розшук, скріншоту з "Резерв+" тощо). Згідно викладених у заяві обставин, представник позивача лише припускає але не доводить те, що позивача можуть мобілізувати.

За встановлених судом обставин, суд вважає, що станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Судом не встановлено існування обставин для забезпечення позову, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову від 14.11.2025 вх. №82554/25.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Д.М. Гурін