Справа № 520/7846/25
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 р. Справа № 520/7846/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дзержинського районного суду м. Харкова, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Дзержинського районного суду м. Харкова, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним наказ керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова про встановлення надбавки за вислугу років у 2025 році на державній службі в розмірі 24 (двадцяти чотирьох) відсотків головному спеціалісту Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 та скасувати наказ керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 січня 2025 року № 02-03/01 в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожен календарний рік стажу державної служби ОСОБА_1 в розмірі 24 відсотків посадового окладу;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу» та Наказу керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі працівникам апарату Дзержинського районного суду м. Харкова» від 01 січня 2025 року № 02-03/01 з 01 січня 2025 року, із урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;

- відповідно до п. 2 частини 1 статті 371 КАС України допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та сплати надбавки за вислугу років за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуваний наказ керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова про встановлення надбавки за вислугу років у 2025 році на державній службі в розмірі 24% головному спеціалісту Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 є протиправним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін в судове засідання та запропоновано відповідачам надати відзив на позов.

Копію ухвали про відкриття провадження було надіслано відповідачам до їх Електронних кабінетів в системі "Електронний суд" та ними отримано, що підтверджено довідками про доставку електронних листів.

Через систему "Електронний суд" представником відповідача, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, надіслано відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, що відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу» надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу. Верховна Рада України 19 листопада 2024 року ухвалила Закон України «Про Державний бюджет на 2025 рік», згідно якого передбачено встановлення надбавки за вислугу років державним службовцям не більше 30 відсотків посадового окладу, що менше ніж передбачено спеціальним Законом України «Про державну службу».

Згідно розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України. При цьому, абзацом 2 пункту 13 розділу «Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

Згідно з пунктом 13 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» умови оплати праці державних службовців, передбачені цим Законом, не застосовуються для державних службовців у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби. Оплата праці таких державних службовців здійснюється відповідно до умов, встановлених на 2025 рік, при цьому стимулюючі виплати можуть бути нараховані в граничному розмірі до 50 відсотків посадового окладу на місяць.

Отже, у 2025 році оплата праці державних службовців державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року №1409 «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2025 році» з урахуванням пункту 13 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

При нарахуванні та виплаті заробітної плати працівникам місцевих загальних судів м. Харкова та Харківської області Територіальне управління у своїй діяльності керується нормами чинного законодавства та Положенням про Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, затвердженого наказом Голови Державної судової адміністрації України № 229 від 10.05.2023.

Дзержинським районним судом м. Харкова було проведено класифікацію посад державної служби, що підтверджується Змінами до штатного розпису Дзержинського районного суду м. Харкова на 2025 рік, а також наказом «Про внесення змін до наказу від 01.01.2025 № 02-02/01 «Про затвердження переліку працівників, які здійснюють повноваження на території можливих бойових дій». Враховуючи проведену класифікацію посад Дзержинським районним судом м. Харкова області було чітко виконано вимоги п. 13 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Крім того, також зазначено, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області зазначає, що взагалі є неналежним відповідачем по даній справі та своїми діями жодним чином не обмежило та не порушило прав та законних інтересів позивача.

Позивачем через систему "Електронний суд" надіслано відповідь на відзив, в якій викладено аналогічні пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.

В свою чергу, представником Дзержинського районного суду м. Харкова відзиву на позов у встановлений судом строк до канцелярії суду не надходило, причин поважності його неподання відповідачем не повідомлено.

Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що наказом Дзержинського районного суду м. Харкова "Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі державним службовцям" від 01 січня 2025 року № 02-03/01, відповідно до статей 17, 46, 50, пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-УІІІ «Про державну службу», ч. 2 п. 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про державний бюджет України на 2025 рік», постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1409 «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2025 році», Положення про апарат Дзержинського районного суду м. Харкова, затвердженого зборами суддів, протокол від 13.12.2023 № 7, встановлено державним службовця апарату Дзержинського районного суду м. Харкова у 2025 році, з 01 січня 2025 року надбавку за вислугу років на державній службі, в тому числі, головному спеціалісту Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 з 01.01.2025 по 16.05.2025 надбавку за вислугу років на державній службі у розмір 24% посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої станом на 01.01.2025 становить 12 років 7 місяців 14 днів (а.с. 17 - 21).

Згідно розрахунку стажу державної служби, стаж державної служби ОСОБА_1 складає 12 років 10 місяців 14 днів (а.с. 9).

З матеріалів справи вставлено, що позивач не погоджується із встановленням надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби. Частиною 1 ст. 52 Закону «Про державну службу» надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу. Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX, пунктом 13 Прикінцевих положень якого встановлено, що 2025 році надбавка за вислугу державному службовцю державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. З посиланням на численні рішення КСУ позивач зазначив, що норма ч. 1ст. 52 Закону № 889-VIII є нормою спеціального Закону щодо спірних правовідносин на відміну від п. 13 Закону № 4059-IX, який діє лише у межах бюджетного року (2025 року), тому є правильним застосування до спірних правовідносин ч. 1ст. 52 Закону № 889-VIII як пріоритетної норми.

Отже, як вважає позивач, відповідачем занижено у 2025 році розмір надбавки за вислугу років на державній службі з 3% до 2%, що не відповідає положенням ст.52 Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом Дзержинського районного суду м. Харкова "Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі державним службовцям" від 01 січня 2025 року № 02-03/01 в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2% посадового окладу державного службовця за кожен календарний рік стажу державної служби, в розмірі 24% посадового окладу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 130 Конституції України встановлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до своєї преамбули Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (надалі Закон № 1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з ст. 4 Закону № 1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 150 Закону № 1402-VIII, розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до найнижчої за умовами оплати праці посади державної служби, установлюється в розмірі, встановленому законодавством про державну службу. Розмір посадових окладів інших працівників апарату суду збільшується на відповідний коефіцієнт пропорційно посадовим окладам працівників, посади яких віднесені до попередньої за умовами оплати праці посади державної служби в такому суді з урахуванням юрисдикцій державних органів.

Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII), відповідно до його преамбули, визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Статтею 3 Закону № 889-VIII визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону № 889-VIII, державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Згідно з ч. 1 ст. 46 Закону № 889-VIII, стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років.

Відповідно до ч.ч. 1-2, 4-5, 8 ст. 50 Закону № 889-VIII, держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.

Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.

Особливості оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону № 889-VIII, надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Крім того, 19.11.2024 року Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про Державний бюджет на 2025 рік» №4059-1Х, який набрав чинності з 01.01.2025.

Частиною 3 розділу «Прикінцеві положення» вказаного закону, зупинено на 2025 рік дію частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 4, ст. 43; 2019 р., № 43, ст. 250) в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад;

Частиною 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що у 2025 році оплата праці державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з: сталої заробітної плати - посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, інших доплат, передбачених законами України; варіативної заробітної плати - премій, компенсацій за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та за вакантною посадою державної служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

Норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Разом з тим, суд зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин, до Закону № 889-VIII будь-яких змін щодо зменшення щорічного та граничного відсотку набавки за вислугу років, у тому числі, у зв`язку із проведенням класифікації посад не вносилось.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин діли дві норми щодо визначення розміру надбавки за вислугу років державним службовцям, це п. 12 Закону № 3460-IX та пункт 13 Закону України №4059-1Х, які поширювались на державних службовців органів, у яких проведено класифікацію посад, та ч. 1 ст. 52 Закону № 889-VIII, яка поширювались на усіх без виключення державних службовців, оскільки жодних застережень з цього приводу ця норма не містить.

Водночас, слід урахувати, що п. 12 Закону № 3460-IX та пункт 13 Закону України №4059-1Х зменшували граничний розмір надбавки за вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, а також зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, тобто запроваджує менший розмір спірної надбавки, ніж це передбачено ч. 1ст. 52 Закону № 889-VIII.

У рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, яке набрало законної сили 21.09.2023 року, суд зазначив, що «надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що врегулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультроактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а виснувала, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Слід також звернути увагу, що неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання є колізією норм права.

За загальним правилом вирішення колізій, передбаченим частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

У п. 2.1 Рішення від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Виходячи із засад теорії права, оскільки Закон № 889-VIII та Закони № 3460-IX та №4059-1Х мають однакову юридичну силу, при цьому Закони № 3460-IX та №4059-1Х прийняті пізніше, у спірних правовідносинах має місце змістовна та темпоральна колізії.

У випадку одночасного існування змістовної та темпоральної колізії між більш ранньою cпeціaльнoю нopмoю і пізнішoю зaгaльнoю нopмoю пepeвaгy мaє paнішe пpийнятa cпeціaльнa нopмa, тобто ч. 1 ст. 52 Закону № 889-VIII у спірних правовідносинах.

Поряд із цим, у рішенні від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 Конституційний Суд України в вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Згідно Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік (справа про соціальні гарантії громадян) від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України) ( 254к/96-ВР ).

При цьому також слід урахувати, що роз`яснення НАДС, інших міністерств та центральних органів виконавчої влади щодо розрахунку заробітної плати мають лише інформаційний характер і не встановлюють правових норм, а тому не можуть покладатися в основу видання наказів щодо встановлення складових заробітної плати державних службовців.

З огляду на вищевикладене, у спірних правовідносинах до застосування підлягає норма спеціальних нормативно-правових актів, а саме ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а не положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якими звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених чинним законодавством, а відтак спірний наказ в частині, що стосується позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція щодо спірних правовідносин викладена у рішенні Верховного Суду від 30.05.2025 року у зразковій справі №240/7215/24.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зокрема, за результатами розгляду справи №240/7215/24 як зразкової, Верховний Суд резюмував, що спосіб, у який законодавець реалізував реформу оплати праці державних службовців, утворив протиріччя у законодавстві (унаслідок існування двох законів, які по-різному регулюють одні й ті самі відносини) і призвів до фактичного обмеження передбаченого в Законі №889-VIII розміру надбавки за вислугу років державним службовцям, що, виходячи з указаних рішень Конституційного суду України, суперечить Конституції України.

Водночас, дійсно Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад» №4282-IX від 11.03.2025 р., який набув чинності 01.04.2025 р., статтю 52 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII викладено в новій редакції, а саме надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотки посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

З цього приводу суд зазначає, що оскільки на момент спірних правовідносин чинне на той час законодавство містило правову колізію, її подальше усунення не змінює правового врегулювання спірних правовідносин під час прийняття оскаржуваного у межах даної справи наказу.

За таких підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу Дзержинського районного суду м. Харкова "Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі державним службовцям" від 01 січня 2025 року № 02-03/01 в частині встановлення головному спеціалісту Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 з 01 січня 2025 року надбавки за вислугу років на державній службі у розмір 24% посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої станом на 01.01.2025 становить 12 років 7 місяців 14 днів, а також зобов`язання Дзержинського районного суду м. Харкова видати наказ щодо встановлення з 01 січня 2025 року головному спеціалісту Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 36 відсотків посадового окладу за наявного стажу роботи станом на 01.01.2025 - 12 років 7 місяців 14 днів.

При цьому, позовні вимоги в частині зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу» та Наказу керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі працівникам апарату Дзержинського районного суду м. Харкова» від 01 січня 2025 року № 02-03/01 з 01 січня 2025 року є передчасними, оскільки наказ Дзержинського районного суду м. Харкова має бути видано на виконання зазначеного рішення суду. Тобто, відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині після видання наказу щодо встановлення надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 36 відсотків посадового окладу за наявного стажу роботи станом на 01.01.2025 - 12 років 7 місяців 14 днів, будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні вищевказаних позовних вимог суд відмовляє, які є передчасними.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Щодо позовних вимог про допуск до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та виплати надбавки за вислугу років за один місяць, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням. Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

Разом з цим, у даному рішенні суд не здійснює присудження виплати надбавки за вислугу років, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів позивачу, шляхом їх стягнення, а зобов`язує відповідача вчинити певні дії.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для допущення до негайного виконання рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дзержинського районного суду м. Харкова (просп. Перемоги, буд. 52В, м. Харків, 61202, ), Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2, м. Харків, 61001, ) про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Дзержинського районного суду м. Харкова "Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі державним службовцям" від 01 січня 2025 року № 02-03/01 в частині встановлення головному спеціалісту Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 з 01 січня 2025 року надбавки за вислугу років на державній службі у розмір 24% посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої станом на 01.01.2025 становить 12 років 7 місяців 14 днів.

Зобов`язати Дзержинський районний суд м. Харкова видати наказ щодо встановлення з 01 січня 2025 року головному спеціалісту Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 36 відсотків посадового окладу за наявного стажу роботи станом на 01.01.2025 - 12 років 7 місяців 14 днів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.