Справа № 300/3199/25
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" листопада 2025 р. справа № 300/3199/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України про
визнання протиправною бездіяльність Державного казначейства України щодо несвоєчасного виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі №280/6836/20 про стягнення коштів на користь позивача;
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі №280/683/20 вирішено, зокрема, стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь позивача недоплачену суддівську винагороду у сумі 133034 грн. 50 коп. за період з 18.04.2020 по 27.08.2020. Позивачем отримано виконавчий лист та направлено до Головного управління Державної казначейської служби у Запорізькій області для примусового виконання. Головне управління двічі зверталося до Запорізького окружного адміністративного суду із заявою про зміну порядку та способу виконання рішення суду у справі №280/6836/20. Після повторного звернення ГУ ДКСУ в Запорізькій області, Запорізьким окружним адміністративним судом винесено ухвалу від 20.10.2021 про зміну порядку та способу виконання рішення суду від 28.12.2020, відповідно до якої недоплачена суддівська винагорода в сумі 133034,50 грн. списувалась за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників судів», яку закріплено Державною судовою адміністрацією України. 17.12.2021 ГУ ДКСУ в Запорізькій області направило до Державної казначейської служби України всі документи, на підставі яких належало вчинити безспірне списання за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників судів». Таким чином, на виконанні в органах державного казначейства знаходиться рішення суду, яке повністю не виконане надто тривалий час і поза розумними строками виконання. Відтак, на думку позивача, є очевидним порушення відповідачем термінів виконання рішення суду та відповідно протиправна бездіяльність Державної казначейської служби України щодо несвоєчасного виконання рішення суду, у зв`язку з чим та з метою стягнення належних сум на її користь, позивач просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 14, 15).
На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву Державної казначейської служби України, в якому остання заперечує щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву вказано, що доводи позивача щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності є помилковими, оскільки з моменту отримання пакету виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/6836/20 Головним управлінням Державної казначейської служби України у Запорізькій області вчиняються дії, передбачені Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011. Зауважено, що боржником за виконавчим листом у справі №280/6836/20 є ДСА України. Відтак, термін виконання виконавчого листа залежить від вчинених ДСА України дій та встановлення боржнику необхідних бюджетних асигнувань за бюджетною програмою КПКВК 0501150. Додатково відзначено, що ані Державна казначейська служби України, ані Держава не є боржником у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, який прострочив виконання грошового зобов`язання за судовим рішенням у справі №280/6836/20, а тому не повинні нести відповідальність. Таким чином заявляючи вимоги щодо стягнення інфляційних витрат з Державної казначейської служби України, позивач фактично намагається перекласти відповідальність за невиконання рішення боржником на Державну казначейську службу України. З огляду на вищенаведене представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 залишено без задоволення клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
Державна судова адміністрація України 02.06.2024 отримала копію ухвали суду про відкриття провадження в даній адміністративній справі, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.52).
Заяв чи клопотань відповідач суду не подав, правом на подання відзиву на позов, у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, не скористався. Також відповідачем не повідомлено суд про поважність причин ненадання такого відзиву.
Згідно частини 6 статті 162, частини 2 статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
Позивач є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 18.05.2012 Мелітопольським МВ ГУМВС України в Запорізькій області (а.с. 5).
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2020 по справі №280/6836/20, яке набрало законної сили, позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь позивача недоплачену суддівську винагороду у сумі 133034 грн. 50 коп. за період з 18.04.2020 по 27.08.2020. Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати позивачу недоплаченої суддівської винагороди у сумі 133034 грн. 50 коп. за період з 18.04.2020 по 27.08.2020. В іншій частині позовної заяви відмовлено. В частині стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь позивача суддівської винагороди у межах суми стягнення за один місяць рішення допущено до негайного виконання.

18.01.2021 року видано виконавчий лист по справі №280/6836/20 (а.с. 11).

З матеріалів справи встановлено, що на адресу ГУ ДКСУ у Запорізькій області позивачем направлено заява від 02.06.2021 про виконання виконавчого листа по справі №280/6836/20, за результатами розгляду якої Головним управлінням було визначено коди класифікації видатків бюджету та повідомлено Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про здійснення безспірного списання коштів. В свою чергу, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області було надано лист, в якому повідомлялось, що з рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі №280/6836/20 вбачається, що стягнення суддівської винагороди на користь позивача має бути здійснено за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 0502250 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників судів», яку відповідно до додатку 3 до Закону України від 15.12.2020 №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» закріплено за Державною судовою адміністрацією України.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що ГУ ДКСУ у Запорізькій області зверталося до Запорізького окружного адміністративного суду із заявою про зміну порядку та способу виконання рішення суду у справі №280/6836/20.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.07.2021 у справі №280/6836/20 повернуто без розгляду заяву Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про зміну способу та порядку виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2020.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.10.2021 заяву Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про зміну способу і порядку виконання судового рішення у адміністративній справі №280/6836/20 від 28.12.2020 - задоволено.

Ухвалено змінити спосіб і порядок виконання судового рішення в адміністративній справі №280/6836/20 від 28.12.2020 в частині стягнення недоплаченої суддівської винагороди та замість "Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області недоплачену суддівську винагороду у сумі 133034 грн. 50 коп. за період з 18.04.2020 по 27.08.2020." зазначено "Стягнути із Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області недоплачену суддівську винагороду у сумі 133034 грн. 50 коп. за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 шляхом їх безспірного списання за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», яку закріплено за Державною судовою адміністрацією України».

Також матеріалами справи встановлено, що пакет документів по вищевказаній справі було направлено листом ГУ ДКСУ у Запорізькій області від 17.12.2021 №04-10-10/11389 до Державної казначейської служби України.

Відповідно до листа Державної казначейської служби України від 18.04.2025 №5-11/118626, повідомлено позивача, що з 28.12.2021 прийнято до виконання виконавчий лист Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/6836/20. Казначейством відповідно до Порядку №845 вживались заходи щодо виконання виконавчого листа, однак його не виконано за рахунок коштів, які передбачені за Програмою 0501150 у зв`язку із недостатністю коштів, через що визначений виконавчий лист взято на облік за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою». Виконавчий лист по вищевказаній справі віднесено до другої черги погашення заборгованості за рахунок коштів бюджетної програми. Зазначено, що у разі встановлення державній судовій адміністрації України відповідних бюджетних асигнувань за Програмою 0501150 та Програмою КПКВК 3504040, Казначейство здійснить заходи, спрямовані на безспірне списання коштів за виконавчим листом з рахунків боржника (а.с. 9,10).

На даний час рішення Запорізького окружного адміністративного суду 28.12.2020 у справі №280/6836/20, залишається невиконаним.

Вказане слугувало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом про стягнення 133043,50 грн. основної заборгованості, 3% річних в розмірі 19674,64 грн. за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення недоплаченої суддівської винагороди, та інфляційні витрати що складають 83537,25 грн. за період з 18.04.2020 по 27.08.2020.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом судового розгляду є вимоги позивача про стягнення на її користь з Державної казначейської служби України недоплаченої суддівської винагороди в сумі 133034,50 грн., три відсотки річних від суми основного зобов`язання, що складає 19674 (дев`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят чотири) гривні 61 коп. та інфляційні витрати з цієї суми, що складає 83537 (вісімдесят три тисячі п`ятсот тридцять сім) гривень 25 коп., за несвоєчасну виплату суддівської винагороди, що стягнута на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі №280/683/20.

Позивач, заявляючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних збитків, обґрунтовує їх нормами статті 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд враховує, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 у справі №6-38цс11).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570.

У той же час, суд звертає увагу, що між сторонами справи, а саме: ОСОБА_1 та відповідачами, відсутні договірні зобов`язання щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, оскільки вказане питання, а саме - своєчасна виплата доплати суддівської винагороди, врегульоване спеціальним законодавством, а саме, Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

У постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду сформовано висновок, відповідно до якого приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Вказана правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 у цивільній справі №6-2759цс15.

За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні відносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідачів, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Таким чином, в цій справі у відповідачів не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 Цивільного кодексу України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тому положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних відносин.

Отже, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції відсутні.

Вказана правова позиція щодо застосування положень статті 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №804/871/16, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 у справі №826/22867/15.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані спеціальним Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Тож, позивач не позбавлена можливості скористатися вказаним правом компенсації втрати частини доходів у порядку та спосіб, які визначені законом.

Позаяк в межах цього судового провадження позивач не заявляла відповідних вимог щодо саме компенсації втрати частини доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а позовна заява не вмотивована відповідними підставами, відповідне право не підлягає захисту в межах цієї справи, розгляд якої суд здійснює в межах та на підставі заявлених позивачем вимог.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Державної казначейської служби України на користь позивача 133034, 50 грн. суд зазначає наступне.

Як встановлено, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2020 по справі №280/6836/20, яке набрало законної сили, позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь позивача недоплачену суддівську винагороду у сумі 133034 грн. 50 коп. за період з 18.04.2020 по 27.08.2020. Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати позивачу недоплаченої суддівської винагороди у сумі 133034 грн. 50 коп. за період з 18.04.2020 по 27.08.2020. В іншій частині позовної заяви відмовлено. В частині стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь позивача суддівської винагороди у межах суми стягнення за один місяць рішення підлягає негайному виконанню.

18.01.2021 року видано виконавчий лист по справі №280/6836/20 (а.с. 11).

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.10.2021 заяву Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про зміну способу і порядку виконання судового рішення у адміністративній справі №280/6836/20 від 28.12.2020 - задоволено. Ухвалено змінити спосіб і порядок виконання судового рішення в адміністративній справі №280/6836/20 від 28.12.2020 в частині стягнення недоплаченої суддівської винагороди та замість «Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області недоплачену суддівську винагороду у сумі 133034 грн. 50 коп. за період з 18.04.2020 по 27.08.2020.» зазначається «Стягнути із Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області недоплачену суддівську винагороду у сумі 133034 грн. 50 коп. за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 шляхом їх безспірного списання за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», яку закріплено за Державною судовою адміністрацією України».

Враховуючи вищезазначене, право стягнення на користь позивача недоплаченої суддівської винагороди у сумі 133 034 грн. 50 коп. підтверджене рішенням суду від 28.12.2020 у справі №280/6836/20, з урахуванням ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 20.10.2021 про зміну способу і порядку виконання судового рішення у адміністративній справі №280/6836/20, та повторному вирішенню не підлягає. Таким чином, станом на час розгляду справи відсутні правові підстави для стягнення з Державної казначейської служби чи Державної судової адміністрації України заявленої позивачем суми в розмірі 133034,50 грн., а позовна вимога в частині стягнення з Державної казначейської служби України на користь позивача 133034,50 грн не підлягає задоволенню.

Закріплений у частині першій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у справі за її позовом до Державної казначейської служби, Державної судової адміністрації України щодо стягнення на її користь з Державної казначейської служби України 133034,50 грн, 3% річних, що складає 19674, 61 грн. та інфляційних витрат з цієї суми, що складає 83537,25 грн., за весь час невиконання відповідачем грошового зобов`язання до 01.05.2025.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ,) до Державної казначейської служби України (, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601), Державної судової адміністрації України (, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021,) про стягнення коштів, інфляційних втрат та 3 % річних - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.