Справа № 120/9068/25
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 листопада 2025 р. Справа № 120/9068/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернулася з адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 19.06.2025 № 41 про відмову в призначені пенсії за вислугою років.

Відтак, з метою захисту своїх прав позивач звернулася до суду із цією позовною заявою у якій просить скасувати спірне рішення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати пенсію за вислугою років як працівнику освіти згідно з п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до страхового стажу у повному обсязі періоди з 01.09.1987 по 06.07.1989 та з 11.10.2017 по 06.03.2025.

Ухвалою від 07.07.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач 1 подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті позову відповідач вказав, що відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на призначення пенсії за вислугу років мають право працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, незалежно від віку, та за наявності спеціального стажу роботи, за переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993р., станом на 11 жовтня 2017 року - 26 років 6 місяців при умові звільнення з посади, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію (стаття 7 вказаного Закону).

Відповідач 1 зауважив, що згідно з наданих документів страховий стаж Позивача становить - 37 років 03 місяці 01 день, в тому числі стаж, що дає право на пенсію за вислугу років - 25 років 11 місяців 12 днів.

За доданими документами до страхового та до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років зараховано всі періоди роботи.

Щодо позовних вимог позивача зарахувати до стажу періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»: з 01.09.1987 року по 06.07.1989 року, то відповідач вказав, що вказаний період не є періодом роботи, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а є періодом навчання у вищих/середніх навчальних закладах, що підтверджено дипломом серії НОМЕР_1 .

З огляду на наведене, приймаючи оскаржуване рішення, Головне управління діяло на підставі та в межах своїх повноважень, у спосіб, що передбачений нормами закону.

Відповідач-2 також скористався своїм процесуальним правом та подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті спору відповідач вказав про відсутність правових підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України № 1788, оскільки позивачка не набула необхідного стажу вислуги років на 11.10.2017, а саме 26 років 06 місяців.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, встановив такі обставини.

Позивач 12.06.2025 звернулася до територіального відділу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за вислугою років як працівнику освіти згідно з п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За принципом екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та надані документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України у Київській для опрацювання.

За результатами розгляду заяви винесено рішення від 19.06.2025 № 41 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років як працівнику освіти згідно з п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У рішенні зазначено, що відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на призначення пенсії за вислугу років мають право працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, незалежно від віку, та за наявності спеціального стажу роботи, за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, які станом на 1 квітня 2015 року набули не менше 25 років, до 01.01.2016 року не менше 25 років і 6 місяців, до 11.10.2017 року не менше 26 років 6 місяців спеціального стажу та за умови звільнення з посади, що дає право на пенсію за вислугу років.

Вік заявниці 54 роки 6 місяців. Страховий стаж особи становить 37 років 03 місяці 01 день, в тому числі стаж, що дає право на пенсію за вислугу років - 25 років 11 місяців 12 днів. За доданими документами до страхового та до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років зараховано всі періоди роботи.

Відмовлено у призначенні пенсії, оскільки заявниця не набула необхідного спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Позивач не погоджується з рішенням про відмову в призначенні пенсії, тому звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами У країни.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1788-XII призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно зі ст. 51 Закону № 1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-XII (в редакції, чинній до 01 квітня 2015 року) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Так, Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набув чинності з 01 квітня 2015 року пункт "е" статті 55 Закону № 1788-XII викладений в іншій редакції, згідно з якою право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

В подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII з 01 січня 2016 року викладений у новій редакції, відповідно до якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема, станом з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

У свою чергу, рішенням від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII та № 911-VIII.

Конституційний Суд України вказав, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-XII - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Отже, з 04 червня 2019 року пенсія за вислугу років на умовах пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII призначається незалежно від віку, але за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, не менше 25 років.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року по справі № 440/1286/20.

Отже, позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на умовах пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII за наявності спеціального стажу роботи - не менше 25 років.

Тому, відсутність у позивачки спеціального стажу роботи 26 років 06 місяців не може слугувати підставою для відмови в призначенні їй пенсії за вислугу років на умовах пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII.

При цьому, до спеціального стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1987 по 06.07.1989, оскільки вказаний період не є періодом роботи, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а є періодом навчання у вищих/середніх навчальних закладах, що підтверджено дипломом серії НОМЕР_1 .

Оцінюючи такі доводи відповідачів, суд зазначає про таке.

Згідно з п. "д" ч. 3 ст. 56 Закон № 1788-XII, до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Закон України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" від 10.02.98 № 103/98-ВР (далі Закон № 103/98-ВР) визначає правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку системи професійної (професійно-технічної) освіти, створення умов для професійної самореалізації особистості та забезпечення потреб суспільства і держави у кваліфікованих робітниках.

Законодавство України в галузі професійної (професійно-технічної) освіти обов`язкове для застосування на території України незалежно від форм власності та підпорядкування закладів освіти та установ професійної (професійно-технічної) освіти (ч. 2 ст. Закон № 103/98-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону № 103/98-ВР, час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Аналіз наведених вище правових норм, надає суду підстави для висновку, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. При цьому період навчання може бути зарахований до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільговій основі і прирівнюється до роботи, яка слідувала після навчання, за умови того, що після закінчення відповідного навчального закладу особо влаштовується на роботу саме за набутою професією.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року справа № 426/17400/16-а, від 04 березня 2020 року справа № 367/945/17, від 05 листопада 2020 року справа № 681/1567/17, від 11.07.2022 справа № 160/6695/21.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Суд встановив, що у період з 01.09.1987 по 06.07.1989 позивач навчалася у Барському педагогічному училищі за спеціальністю дошкільне виховання, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач з 01.08.1989 по 02.10.2000 працювала вихователем Березнянського дитячого садка (а.с. 7).

Отже, перерва між днем закінчення навчання позивача та днем прийняття на роботу не перевищує 3 місяці.

В силу вимог статей 16, 18 Закону Української РСР "Про народну освіту" від 28.06.74 року, з метою створення найсприятливіших умов для виховання дітей дошкільного віку і подання необхідної допомоги сім`ї створюються дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки загального і спеціального призначення та інші дитячі дошкільні заклади.

Дитячі дошкільні заклади організуються виконавчими комітетами районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів, а також з їх дозволу державними підприємствами, установами та організаціями, колгоспами, іншими кооперативними та іншими громадськими організаціями.

Відповідно до статей 16, 27 Закону Української РСР "Про освіту" від 23.05.91 року, навчально-виховні заклади створюються державними, кооперативними, громадськими організаціями, підприємствами, установами, приватними особами відповідно до соціально-економічних, національних, культурно-освітніх потреб у них і при наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази, педагогічних кадрів.

Дошкільними виховними закладами є: дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки, сімейні, прогулянкові, дошкільні заклади компенсуючого (для дітей, які потребують корекції фізичного і психічного розвитку) та комбінованого типів з короткотривалим, денним, цілодобовим перебуванням дітей, а також дитячі садки інтернатного типу, дитячі будинки, школи-садки та інші.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що період навчання позивача з 01.09.1987 по 06.07.1989 згідно з дипломом серії НОМЕР_1 належить зарахувати до спеціального трудового стажу, що надає право на пенсію за вислугу років.

Також, згідно із розрахунком стажу (РС-право) до спеціального стажу не зараховано період роботи з 11.10.2017 по 06.03.2025.

Суд зауважує, що Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, який є чинним у спірних правовідносинах (далі - Перелік № 909).

Відповідно до Переліку № 909 розділу "Освіта" Дошкільні навчальні заклади, право на пенсію за вислугу років мають директори (завідуючі), всіх типів вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.

Пунктом 2 примітки до Переліку № 909 визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Тобто, посада завідуючої/директора дошкільного навчального закладу, на якій працювала позивач дає право на пенсію за вислугу років.

Пунктом 1 ст. 39 Закону України "Про позашкільну освіту" зазначено перелік позашкільних закладів, на які поширюється дія цього Закону.

Статтею 10 Закону України "Про освіту" передбачено, що в структуру освіти входить дошкільна освіта.

Згідно з статтею 5 Закону України "Про дошкільну освіту" систему дошкільної освіти становлять заклади дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форми власності.

Згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач у період з 02.01.2003 по 06.03.2025 працювала на посаді завідуючої Соколівського дошкільного навчального закладу, який 30.01.2018 перейменовано в Соколівський ЗДО комунальної власності Соколівської сільської ради, а посада завідуючої ДЗН перейменована на директора ЗДО (запис за порядковим номером 15). В подальшому 14.01.2019 Соколівський ЗДО комунальної власності Соколівської сільської ради перейменовано на Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) "Веселка" с. Соколова (а.с. 8 зворотній бік).

Наступним записом трудової книжки від 06.03.2025 за порядковим номером 17, позивачку звільнено з займаної посади (а.с. 8 зворотній бік).

З огляду на наведене, суд вважає, що період роботи позивача з 11.10.2017 по 06.03.2025 на посаді завідуючої дошкільного навчального закладу та посаді директора дошкільного навчального закладу має бути зарахований до її спеціального стажу.

Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 19.06.2025 № 41.

Водночас визначаючись щодо належного способу захисту прав позивачки в спірних правовідносинах, суд враховує таке.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, рішенням якого відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугою років, відтак дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за вислугою років, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року в справі № 500/1216/23.

Відтак, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до спеціального страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1987 по 06.07.1989 та період роботи з 11.10.2017 по 06.03.2025, та призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 12.06.2025, тобто з дня звернення за пенсією.

Виплату ж, здійснює територіальний відділ Пенсійного фонду України, а саме ГУ ПФУ у Вінницькій області за місцем фактичного проживання особи, куди в силу приписів п. 4.10 Порядку №22-1 передається електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення.

Законодавець розділив поняття призначення, яке здійснюється за рішенням структурного підрозділу визначеного за екстериторіальністю, та виплату, яка здійснюється територіальним відділом Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання особи.

Отже, вимога виплачувати пенсію не підлягає задоволенню, оскільки не вирішено питання про її призначення. Після вирішення цього питання виплата пенсії здійснюватиметься із дати її призначення, а саме з 12.06.2025.

Тому в цій частині вимог слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення цього позову частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі встановлених обставин, судовий збір слід стягнути на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 807,46 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись ст. ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 19.06.2025 № 41 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 з 12.06.2025 пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до спеціального стажу період навчання з 01.09.1987 по 06.07.1989 та період роботи з 11.10.2017 по 06.03.2025.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області сплачений судовий збір у розмірі 807,46 грн (вісімсот сім гривень 46 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 13322403, вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548, вул. А. Саєнка, 10, м. Фастів, Київська обл., 08500).

Повне судове рішення складено 18.11.2025.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна