Справа № 379/998/25
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 379/998/25 Суддя першої інстанції: Невгад О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача - Файдюка В.В.,

суддів - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 27 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій і скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Таращанського районного суду Київської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про:

- визнання протиправними дій начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 24.03.2025 №3/32 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та стягнення з нього 25 500 грн штрафу;

- скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 від 24.03.2025 №3/32 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 27.06.2025 позовну заяву повернуто на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України у зв`язку з тим, що недоліки позовної заяви не були усунуті у повній мірі, оскільки причини пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом є неповажними, оскільки попередні повернення позовної заяви та відмова у задоволенні позову мали місце виключно з суб`єктивних, а не об`єктивних причин.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що невідкладно після повернення вперше поданої позовної заяви представником позивача було забезпечено подання її вдруге з усунутими недоліками, однак через допущену помилку у такій позовній заяві у задоволенні позову було відмовлено. Відтак, на переконання апелянта, строк звернення до суду із вказаним позовом підлягає поновленню з огляду на вчинення активних дій, спрямованих на реалізацію права на звернення особи до суду.

Після усунення визначених в ухвалі від 31.07.2025 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2025 продовжено строку розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 18.11.2025.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, однак ухвалу суду першої інстанції необхідно змінити, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що спірну постанову позивач отримав поштою 12.04.2025, вперше подану 22.04.2025 позовну заяву повернуто судом у зв`язку з зловживанням процесуальними правами, у задоволенні вдруге поданої 29.04.2025 позовної заяви було відмовлено рішенням суду від 03.06.2025 з підстав відсутності доказів того, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а відтак, за висновком суду, пропуск строку звернення до суду із вказаним позовом зумовлений виключно суб`єктивними причинами, які не можуть бути визнані поважними.

З такими висновками судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, приписи процесуального закону пов`язують початок перебігу строку звернення до суду або з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, або з дня, коли особа могла дізнатися їх порушення.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Аналогічні за змістом норми закріплені у ч. 2 ст. 286 КАС України, за якою позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Судом апеляційної інстанції враховується, що питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду неодноразово вирішувалось Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі №9901/546/19, де вказано на те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.

Матеріали справи свідчать, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 24.03.2025 винесено постанову №3/32 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн. Указана постанова, як стверджує позивач, отримана ним засобами поштового зв`язку 12.04.2025.

Згадану постанову представником позивача - адвокатом Слободенюк Г.М. було оскаржено до Таращанського районного суду Київської області 22.04.2025, який ухвалою від 23.04.2025 у справі №379/713/25 повернув її у зв`язку із зловживанням процесуальними правами, оскільки у тексті позовної заяви містилися висловлювання, які ототожнювали Збройні Сили України з найманськими військовими підрозділами.

Вдруге представник позивача - адвокат Слободенюк Г.М. із позовом про скасування постанови від 24.03.2025 №3/32 звернулася до Таращанського районного суду Київської області 29.04.2025. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 03.06.2025 у справі №379/751/25 поновлено строк звернення до суду із вказаним позовом, однак у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю з підстав, що доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не надано, а постанову від 24.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, яку додано до матеріалів справи, представник позивача не оскаржує. Указане рішення суду набрало законної сили 16.06.2025 та в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Втретє представник ОСОБА_1 - адвокат Слободенюк Г.М. звернулася до суду із позовом про скасування згаданої вище постанови 05.06.2025, заявляючи клопотання про поновлення строку звернення до суду та посилаючись на обставини, встановлені вище.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

У цьому контексті судова колегія зауважує, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20 та від 08.05.2025 у справі №154/548/21.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду із цим позовом, оскільки, як було правильно наголошено судом першої інстанції, повернення позовної заяви вперше було зумовлене виключно суб`єктивними чинниками, а саме допущенням у позовній заяві негативних висловлювань на адресу Збройних Сил України.

У подальшому, Таращанський районний суд Київської області, ухвалюючи рішення від 03.06.2025 у справі №379/751/25 про відмову у задоволенні вдруге поданої позовної заяви з підстав неправильного визначення предмета оскарження, поновив позивачу строку звернення до суду із цим позовом. Водночас, це рішення суду не було оскаржено ОСОБА_1 та/або його представником до суду апеляційної інстанції. Натомість, не забезпечивши реалізацію свого права на апеляційне оскарження рішення суду у справі №379/751/25, позивач втретє звернувся до суду із вказаним позовом.

Викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить, що звернення до суду із вказаним позовом 05.06.2025, тобто поза межами встановленого ст. 286 КАС України десятиденного строку, зумовлене не об`єктивними непереборними причинами, що не залежали від волі позивача, а виключно суб`єктивними власними діями позивача, які самі по собі й утворили перешкоди для своєчасного оскарження у судовому порядку постанови від 24.03.2025 №3/32, а відтак не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду із вказаним позовом 05.06.2025.

Таким чином, при зверненні 05.06.2025 до суду із вказаною позовною заявою ОСОБА_1 пропущено десятиденний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 286 КАС України, а відтак остання підлягає поверненню, на чому було правильно наголошено судом першої інстанції.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що приписи ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п. 1); у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (п. 9).

Отже, як вже було наголошено вище, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Однак, Таращанським районним судом Київської області не враховано, що оскільки вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними, то суд повинен був повернути позовну заяву на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України (у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу), а не п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України (якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк).

У зв`язку з викладеним оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає зміні у мотивувальній частині шляхом зазначення іншої правової підстави для повернення позовної заяви, передбаченої ч. 4 ст. 169 КАС України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини правильності за своєю суттю постановленої судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, однак помилковості її висновків про необхідність повернення позовної заяви на підставі пункту першого, а не пункту дев`ятого частини четвертої статті 169 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни її мотивувальної частини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення неправильно застосовані норми процесуального права, у зв`язку з цим вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - змінити у мотивувальній частині.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 242-244, 272, 286, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 27 червня 2025 року - змінити у мотивувальній частині.

В іншій частині ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 27 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне рішення складено 18 листопада 2025 року.