Справа № 689/1942/25
Суддя: Кульбаба А. В.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/1942/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року селище Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

за участю: секретаря судового засідання Лебеденко О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Баблонюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в селищі Ярмолинці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Представник позивача звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення. В позові зазначила, що 13 травня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 склав протокол про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 27 травня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 виніс постанову № 7006 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та наклав на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. за те, що останній перебував у розшуку і, у зв`язку із цим, не прибув 9 березня 2025 року на 14 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістці № 2599059, направленій Укрпоштою № 078, яку не отримав, повістка повернулася у зв`язку із відсутністю адресата, що підтверджується повісткою, поштовим конвертом з відміткою Укрпошти, причини неявки не повідомив, порушив вимоги абзацу 3 пункту 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзацу 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», підпункт 2 пункту 1 додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», визначених Постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року «про затвердження порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП під час дії особливого періоду. Вважає зазначену постанову незаконною та необґрунтованою. Позивач зареєстрований та фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 . 12 січня 2009 року позивача взято на військовий облік. Особова справа знаходиться в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з інвалідом 2 групи і тому має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Довідками ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується надання відстрочки позивачу на строк до 6 серпня 2025 року. 31 січня 2025 року позивач пройшов ВЛК при КНП «Ярмолинецька БЛ» Ярмолинецької селищної ради, що підтверджується карткою обстеження та медичного огляду № 333 від 31 січня 2025 року. Станом на лютий-березень 2025 року і станом на травень 2025 року позивач надав відповідачу всі документи щодо свого сімейного статусу, про своє місце проживання, про проходження ВЛК, тому ніякої потреби викликати ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_4 не було, як і не було необхідності в уточненні даних. Позивач повістку на 9 березня 2025 року не отримував, його ніхто не повідомляв про необхідність явки у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначила, що постанова не містить відомостей порушення підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, тобто не було розкрито відомості, що підтверджують належне підтвердження оповіщення військовозобов`язаного про виклик. Постанова не місить оцінки пояснень ОСОБА_1 . Так, відповідач не довів умисел позивача на вчинення цього правопорушення, що є однією з обов`язкових ознак цього складу адміністративного правопорушення. Також зазначила, що позивач планує витратити на розгляд даної справи витрати на оплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. 19 жовтня 2025 року позивачу було заблоковано всі банківські рахунки і він звернувся до виконавчої служби і отримав копію оскаржуваної постанови. Оскільки позивач на руки копію постанови отримав 19 жовтня 2025 року у Городоцько-Ярмолинецькому відділі ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області, а позовна заява подається 28 жовтня 2025 року, тому встановлений законом строк на оскарження постанови пропущено з поважних причин. Для захисту своїх прав позивач вимушений був укласти договір про професійну правничу допомогу 25 жовтня 2025 року із адвокатом Баблонюк О.В. № 40. На виконання умов договору адвокатом Баблонюк О.В. видано ордер на надання правничої допомоги АМ 1164477 від 28 жовтня 2025 року. На професійну правничу допомогу позивачем витрачено 5 тис. грн. Просила суд поновити пропущений встановлений законом строк оскарження постанови; скасувати постанову про адміністративне правопорушення; провадження у справі закрити; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою, що занесена до протоколу судового засідання 17 листопада 2025 року, суд залишив відзив відповідача, який надійшов на електронну адресу суду, без розгляду на підставі вимог ст. ст. 162, 167 КАС України, адже відзив не підписаний кваліфікованим електронним підписом, а також суду не надано письмові документи, які б підтверджували повноваження тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Позивач в судовому засіданні підтримав свою позовну заяву. Суду повідомив, що копію постанови від 27 травня 2025 року він отримав в приміщенні державної виконавчої служби 19 жовтня 2025 року. За цією адресою він проживав разом із сім`єю і жодних листів він не отримував, а також не було повідомлень про отримання поштових відправлень. На початку 2025 року він пройшов ВЛК достроково. На даний час він через застосунок «Резерв +» оформив відстрочку від мобілізації до закінчення воєнного стану. Просив поновити йому строк для оскарження спірної постанови та скасувати вищевказану постанову.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов. Суду пояснила, що вказана постанова є незаконною та необґрунтованою. Зазначила, що позивач оформив відсточку від мобілізації, оскільки має дружину з інвалідністю, в 2025 році пройшов ВЛК. Позивач надав ТЦК та СП прелік усіх документів, тому потреби у його виклику до ТЦК та СП не було. Станом на 9 березня 2025 року позивач повістки не отримував. Просила суд поновити позивачу строк на оскарження постанови, адже він його пропустив з поважних причин, оскільки лише 19 жовтня 2025 року він в приміщенні державної виконавчої служби отримав копію постанови.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 41).

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що адміністративний позов слід задоволити повністю.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12 січня 2009 року, що підтверджується копією військового квитка (а.с. 18). Згідно довідок ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20 листопада 2024 року, 27 лютого 2025 року, від 27 травня 2025 року ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» чоловіку, який має дружину з інвалідністю 2-ї групи (а.с. 19-21). Відповідно до картки обстеження та медичного огляду КНП «Ярсмолинецька багатопрофільна лікарня» ОСОБА_1 пройшов ВЛК (а.с. 22).

Постановою № 7006 від 27.05.2025 року у справі про адміністративне правопорушення, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 17 000грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до постанови № 7006 від 27 травня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП, за те, що громадянин ОСОБА_1 перебував у розшуку у зв`язку із тим, що не прибув 9 березня 2025 року на 14 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістці № 2599059, направленій Укрпоштою № 078, яку не отримав, повістка повернулася у зв`язку з відсутністю адресата, що підтверджується повісткою, поштовим конвертом з відміткою Укрпошти, причини неявки не повідомив, порушив вимоги абзацу 3 пункту 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 2 ч. 1 дод. 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року, чим скоїв адміністративне правопорушення під час особливого періоду, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП (а.с. 23).

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно припису ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Так, згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Частина 1 ст. 210-1 КУпАП, передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно абзацу 1 частини 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 дод. 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р. призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно із п. 41. Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

А згідно із п. 63. Порядку військовозобов`язані, які відповідно до пункту 58 цього Порядку звернулися із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, крім тих, що були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до 12 місяців відповідно до висновку військово-лікарської комісії, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) військово-лікарської комісії, за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю.

Так, представником відповідача в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 абзацу 3 пункту 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 2 ч. 1 дод. 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року.

Вимога представника позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС україни).

У частині другій та третій статті 134 КАС України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах п`ятій-сьомій статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У заяві представник відповідача просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду: договір № 40 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 25 жовтня 2025 року, що укладений між адвокатом Баблонюк Оленою Віталіївною та ОСОБА_1 (а.с. 27-31), рахунок-акт про приймання виконаних робіт про надання професійної правничої допомоги від 28 жовтня 2025 року (а.с. 32-33), квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування позивачем адвокату 5000 грн. згідно договору № 40 від 25.10.2025р. (а.с. 14).

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Судом встановлено, що представник позивача надала позивачу послугу, зазначену в рахунку-акті про приймання виконаних робіт від 28 жовтня 2025 року, а саме: написання позовної заяви вартістю 5 000 грн. (а.с. 32-33), а позивач сплатив гонорар, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Так, відповідно до п.п. 35-37 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 Верховний Суд зазначає, що, відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги позивача представник відповідача на підставі ч. 6 ст. 134 КАС України не подавав.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, оскільки під час судового розгляду представник відповідача не надав суду жодних належних і допустимих доказів порушення позивачем вимоги абзацу 3 пункту 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 2 ч. 1 дод. 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року, тому необхідно скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 7006 від 27 травня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн., а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП слід закрити.

Відповідно до статті 139 КАС України необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно із статті 139 КАС України необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень).

У відповідності до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини та громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що постанову № 7006 від 27 травня 2025 року позивач отримав 19 жовтня 2025 року (а.с. 23-26). До суду представник позивача звернувся з позовом 28 жовтня 2025 року (а.с. 1-13). Доказів того, що позивач раніше отримав копію постанови чи міг дізнатися про її постановлення представником відповідача суду не надано.

Таким чином, суд приходить до переконання, що причини пропуску строку для звернення із адміністративним позовом до суду є поважними, тому позивачу необхідно поновити строк для звернення до суду, оскільки він пропущений ним з поважних причин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 9, 72-77, 121, 122, 132, 134, 139, 241-246, 286 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов задоволити повністю.

Поновити позивачу пропущений процесуальний строк для звернення до суду із позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 7006 від 27 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 7006 від 27 травня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду виготовлений 18 листопада 2025 року.

Суддя А.В. Кульбаба