Справа № 280/4118/25
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Справа № 280/4118/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Мазур Олени Сергіївни (вул. Рекордна, 34а, пр. 48, м. Запоріжжя, 69019), до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) та Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Мазур Олени Сергіївни, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2, в/ч НОМЕР_1 ), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача 1 щодо взяття на облік позивача та зобов`язати відповідача 1 внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про перебування позивача на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до відомостей, наявних у військовому квитку військовозобов`язаного серії НОМЕР_2 станом на 06.05.2025 року

визнати протиправним та скасувати наказ начальника відповідача 1 від 07 травня 2025 року, в частині призову та направлення позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

визнати протиправним та скасувати наказ командира відповідача 2 в частині зарахування позивача до списків особового складу відповідача 2;

зобов`язати відповідача 2 виключити позивача зі списків особового складу відповідача 2 та звільнити його з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07 травня 2025 року його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 та призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період. Позивач вважає такі дії службових (посадових) осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 незаконними, оскільки станом на 07.05.2025 ОСОБА_1 мав діючу відстрочку з підстав, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993, а саме як здобувач освіти без порушення послідовності, визначеної частиною 2 статті 10 Закону України «Про освіту». Крім того, оскільки позивача було незаконно призвано на військову службу, відповідно і наказ командира в/ч НОМЕР_1 про зарахування до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 підлягає скасуванню для відновлення попереднього статусу позивача. Просить позов задовольнити.

Ухвалою від 26.05.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано від:

відповідача 1 документи та матеріали, якими керувався відповідач 1 під час призову на військову служу позивача під час мобілізації;

відповідача 2 наказ командира військової частини про зарахування позивача до списків особового складу військової частини.

Ухвала від 26.05.2025 була доставлена в електронні кабінети учасників справи 26.05.2025 о 17:49.

09.06.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву та витребувані судом документи.

У відзиві зазначено, що 07.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 позивача було поставлено на облік військовозобов`язаних, як такого що не досяг граничного війку перебування в запасі, з метою його подальшого призову на військову службу. Після постановки на військовий облік 07.05.2025 ОСОБА_1 , будучі військовозобов`язаним, з метою визначення ступеня придатності до військової служби, на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», отримав направлення для проходження медичного огляду і пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої, згідно довідки військово - лікарської комісії від 07.05.2025, визнаний придатним до військової служби. 07.05.2025 ознайомившись із зазначеним вище висновком ВЛК, від 07.05.2025, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 було прийнято рішення про можливість призову військовозобов`язаного ОСОБА_1 , на військову службу за мобілізацією, на особливий період до Збройних Сил України з залученням до виконання службових обов`язків у підрозділах в/ч НОМЕР_1 та віднесено до переліку осіб, які відправляються 07.05.2025 до в/ч НОМЕР_1 . Враховуючи вищевикладене, вважає, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 під час взяття на облік військовозобов`язаного ОСОБА_1 діяли виключно у порядок та спосіб передбачений чинним законодавством. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Станом на дату вирішення справи відповідач 2 не скористався правом подання відзиву на позов.

Інших заяв (клопотань, пояснень тощо) від учасників справи до суду не надходило.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно з відомостями, наявними у військовому квитку позивача серії НОМЕР_2 , а також у електронному військово-обліковому документі військовозобов`язаного ОСОБА_1 , позивач з 25 вересня 2024 року перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивач здобуває освіту у Київському фаховому коледжі архітектури, будівництва та управління, ступень/рівень освіти Фаховий молодший бакалавр за денною формою навчання, що підтверджується Довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти №602568 від 11.02.2025.

В зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявою про надання відстрочки з підстав, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 (далі Закон №3543-ХІІ), а саме як здобувач освіти без порушення послідовності, визначеної частиною 2 статті 10 Закону України «Про освіту».

У зв`язку із навчанням позивачу була надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-ХІІ.

В подальшому позивач оформлював відстрочку від призову на військову службу шляхом електронного запиту в застосунку «Резерв+». Дані про відстрочку (тип та строк надання) щоразу відображались в електронному військово-обліковому документі в Додатку «Резерв+».

Так, відповідно до даних електронного військово-облікового документа позивача, сформованого у застосунку «Резерв+», станом на 07.05.2025, військовозобов`язаний ОСОБА_1 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , має відстрочку до 07.08.2025, тип відстрочки: п. 1. ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

07.05.2025 позивач був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07.05.2025 ОСОБА_1 було взято на облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 та наказом начальника відповідача 1 від 07.05.2025 за №227 було призвано на військову службу за мобілізацією на особливий період та направлено для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 .

Позивач вважає, що посадовими особами відповідача 1 обставина наявності у нього відстрочки від призову на військову службу належним чином не перевірена та не з`ясована, що призвело до порушення низки нормативно-правових актів, законів та свідчить про порушення його конституційних прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини 1ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. (ч. 3ст. 1 Закон №2232-XII)

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст.1 Закону №2232-XII).

Згідно з ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

За приписами частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України. (ч. 2 ст. 2 Закону №2232-ХІІ)

Згідно із ч. 6 ст. 2 Закону №2232-XII, одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За приписами ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» (затвердженим Законом України від 03.03.2022 №2105-ІХ) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 37 Закону №2232-ХІІ взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України підлягають, крім іншого, військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання.

Згідно з абзацами 1, 2 ч. 1 ст. 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 2 ст. 4 Закону №3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-ХІІ призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

При цьому, згідно з ч.7 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Отже, обов`язок щодо перевірки наявності відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу та підстав для її надання покладено на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а тому, відповідач 1 мав перевірити наявність чи відсутність у позивача відстрочки від призову за мобілізацією.

Позивач під час мобілізації мав відстрочку від призову на військову службу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та, відповідно, не підлягав призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. Зазначене підтверджується роздруківкою електронного військово-облікового документа позивача, сформованого у застосунку «Резерв+», станом на 07.05.2025.

Разом з тим, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначена обставина належним чином не перевірена та не з`ясована, що свідчить про порушення прав ОСОБА_1 .

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який серед іншого визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (далі - Порядок №560).

Відповідно до п. 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій (подання заяви за встановленою формою з документами, що підтверджують право на відстрочку) та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (комісією при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах).

При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

ОСОБА_1 реалізував своє право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про мобілізацію», як здобувач освіти з дотриманням правил послідовності освіти, до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

Окрім того, необхідного зазначити, що відповідно до п. 81 розділу «Оформлення призову на військову службу під час мобілізації» Постанови № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» визначено, що у разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Таким чином, взяття на військовий облік позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 та подальша його мобілізація на військову службу, в той час як він мав право на відстрочку та перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 суперечить вимогам п. 81 Постанови №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» та є протиправним, оскільки ОСОБА_1 , як особа з відстрочкою не підлягав призову на військову службу, тому не міг бути взятий на облік іншим ТЦК та СП.

Крім того, пунктом 6 Порядку №560 передбачено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюється у строки та в обсягах, визначених мобілізаційними планами, мобілізаційними директивами (розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил або Генерального штабу Збройних Сил.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає:

оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України;

прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення;

документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;

відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.

Відповідачем 1 не надано, передбачених Порядком №560, доказів вручення повістки позивачу, якою він був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_2 (або іншого ТЦК та СП).

Суд зазначає, що незважаючи на той факт, що після видання оскаржуваного наказу (від 07.05.2025 за №227 «Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації»), такий наказ вичерпав свою дію реалізацією, позивач не позбавлений права в судовому порядку оскаржити індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, який безпосередньо стосується його прав та законних інтересів.

Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.

Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 06 жовтня 2021 року у справі №9901/26/21, від 03 листопада 2021 року у справі №9901/226/21, від 02 лютого 2022 року у справі №9901/256/21, від 16 березня 2023 року у справі №9901/494/21, від 06 квітня 2023 року у справі №990/152/22, від 14 вересня 2023 року у справі №990/73/23.

Можливість оскарження актів індивідуальної дії не шкодить самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Тобто індивідуально-правові акти можуть бути предметом оскарження в адміністративній справі.

При цьому, чинне законодавство не містить положень, які б дозволяли суб`єкту владних повноважень діяти на власний розсуд, видавати акти індивідуальної дії, які є очевидно протиправними.

Отже, у разі видання суб`єктом владних повноважень, в даному випадку начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 наказу про призов позивача на військову службу за мобілізацією, позивач, враховуючи очевидну протиправність видання такого наказу (наявність у нього відстрочки від проходження військової служби), має законне право звернутись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу в частині, яка безпосередньо стосується позивача.

Суд, з урахуванням вищевикладеного, висновує, що такий спосіб судового захисту як визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу, є ефективним та належним, не призводить до порушення публічних правовідносин щодо проходження громадянами військової служби за мобілізацією, а навпаки дозволяє попередити в майбутньому порушення прав та законних інтересів як позивача так і інших громадян з боку районного ТЦК та СП.

З урахуванням вищевказаного, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.05.2025 за №227 «Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» в частині призову ОСОБА_1 до військової служби під час мобілізації в особливий період та направлення для проходження військової служби, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідач 1 в порушення вимог законодавства, призиваючи позивача на військову службу, проігнорував наявність у останнього відстрочки від призову, що призвело до протиправного призову позивача на військову службу та зарахування до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .

Стосовно вимоги позивача в частині зобов`язання в/ч НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 , зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , суд зазначає, що порушення прав позивача відбулося внаслідок видання протиправного наказу начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов на військову службу під час мобілізації від 07.05.2025 за №227.

Незаконна мобілізація може порушувати права громадян, зокрема право на свободу та право на обрання форми служби.

Захист цих прав може включати звернення до суду, а також право на звільнення з військової служби, якщо незаконна мобілізація є наслідком порушення закону.

В даному випадку, суд звертає увагу, що хоч Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконна мобілізація, проте, проходження військової служби є безпосереднім наслідком від наказу про мобілізацію, а отже ефективним способом захисту порушеного права позивача та повного його відновлення буде зобов`язання в/ч НОМЕР_1 в особі командира цієї в/ч ухвалити рішення про звільнення позивача від проходження військової служби та виключення його зі списків особового складу.

При цьому суд зазначає, що відповідач 2 не спростував твердження позивача про зарахування позивача до особового складу військової частини та, з врахуванням відсутності відзиву відповідача 2, суд висновує про доведеність позивачем зазначеного факту.

Інші доводи учасників справи не впливають на правильність вирішення спору по суті. При цьому суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Також у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Розподіл судових витрат визначений ст. 139 КАС України.

При зверненні до суду з даним позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., який слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким вчинено протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Мазур Олени Сергіївни (вул. Рекордна, 34а, пр. 48, м. Запоріжжя, 69019), до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) та Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07 травня 2025 року за №227 «Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації», в частині призову та направлення ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та звільнити його з військової служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «17» листопада 2025 року.

Суддя Р.В. Кисіль