Справа № 140/9864/25
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року ЛуцькСправа № 140/9864/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фантом Груп до Рівненської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фантом Груп (далі - ТОВ Фантом Груп) звернулося з позовом до Рівненської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA204080/2025/000006/2 від 26.06.2025 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204080/2025/000208.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час митного оформлення імпортованого самохідного крану Terex-PPM AC40-2L позивач подав митному органу повний комплект документів, передбачений статтями 52 та 53 Митного кодексу України (далі МК України), що підтверджував ціну за договором та всі складові митної вартості, проте митниця відмовила у митному оформленні та здійснила коригування митної вартості з порушенням вимог Глави 9 МК України.

Позивач зазначає, що зовнішньоекономічний контракт №5/2025 від 20.05.2025 передбачав купівлю крану за ціною 46 000 євро, що підтверджується інвойсом, платіжною інструкцією від 06.06.2025, документами щодо транспортування, CMR-накладною, експортною декларацією країни відправлення, експертними висновками, а також іншими поданими матеріалами. На переконання позивача, обставини, які митниця визначила як розбіжності - зокрема дані про попереднього власника у свідоцтві про реєстрацію, відмінність у вазі транспортного засобу в окремих документах та відсутність у платіжній інструкції номера інвойсу - не впливають на фактичну ціну товару та не свідчать про недостовірність заявленої митної вартості. Позивач вказує, що законодавством не передбачено обов`язку надавати документи про попередні ланцюги власності товару, а розбіжності у вазі є технічними неточностями, спричиненими постачальником або перевізником, і не змінюють числових значень митної вартості. Так само умови та строки оплати є договірними зобов`язаннями сторін і не належать до предмета митного контролю. Платіжна інструкція містить достатні реквізити для ідентифікації платежу відповідно до Закону України Про платіжні послуги та Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216.

Позивач наголошує, що митниця не навела доказів неможливості застосування основного методу визначення митної вартості - за ціною договору, встановленого статтею 57 МК України, та безпідставно застосувала резервний метод, не здійснивши послідовного аналізу другорядних методів і не навівши порівняльних характеристик товару, який було взято за основу для коригування. Водночас рішення митниці не містить необхідного обґрунтування, передбаченого частиною другою статті 55 МК України, зокрема щодо джерел інформації, умов поставки та коригувань, які враховувалися при визначенні нової митної вартості. На думку позивача, митний орган не довів наявності неповних або недостовірних відомостей, тому відповідно до частини сьомої статті 54 МК України задекларована митна вартість вважається визнаною автоматично.

За наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 03.0.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

У поданому відзиві відповідач зазначає, що подані документи містили неточності та не дозволяли підтвердити заявлену ціну, у зв`язку з чим митниця витребувала додаткові документи, передбачені частиною третьою статті 53 МК України, які позивач не подав у повному обсязі. Рівненська митниця зазначає, що володіла ціновою інформацією щодо імпортованих аналогічних товарів, за якими митна вартість істотно перевищувала заявлену, що, на її думку, свідчить про недостовірність поданих декларантом відомостей. Відтак застосування резервного методу та прийняття оскаржуваних рішень вважає правомірним та таким, що здійснене відповідно до статей 54-55 МК України.

У відповіді на відзив позивач наполягає, що митниця не довела наявності обставин, передбачених частиною першою статті 58 МК України, які б унеможливлювали застосування методу за ціною договору. На думку позивача, всі розбіжності, зазначені митницею, є формальними, не стосуються вартості товару, а вимога надати окремі додаткові документи не ґрунтується на нормах статті 53 МК України. Натомість митниця, приймаючи рішення про коригування, порушила порядок обґрунтування та черговість застосування методів визначення митної вартості, не навела порівняльних параметрів ідентичних або подібних товарів та не довела неможливості визначення митної вартості за основним методом, що суперечить практиці Верховного Суду. Позивач також зазначає, що рішення прийняте з порушенням вимог статті 19 Конституції України щодо обов`язку діяти в межах повноважень і у спосіб, визначений законом.

Ухвалою суду від 18.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника Рівненської митниці про розгляд справи в судовому засідання із викликом сторін.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Між ТОВ Фантом Груп (покупець) та фірмою Homar B.V. (Нідерланди) (продавець) 20.05.2025 укладено контракт №5/2025, відповідно до якого покупець придбав товар - кран Terex-PPM AC40-2L, VIN: VHX2FH1R210251683, 2010 року виготовлення, загальною вартістю 46 000 євро.

ТОВ ТОВ Фантом Груп через уповноваженого декларанта на митний пост Рівненської митниці подало митну декларацію (МД) від 23.06.2025 №25UA41U2, згідно з якою було заявлено до митного оформлення товар Моторний транспортний засіб спеціального призначення, кран самохідний колісний, бувший у вжитку, марка - TEREX-PPM, модель - AC 40/L2, календарний рік виготовлення - 2010, модельний рік виготовлення - 2010, шасі №VHX2FH1R210251683, об`єм двигуна - 3670 см3 (дизель, 205 kW), номер двигуна - н/в, колісна формула - 4х4, загальна кількість місць, включаючи водія - 1, пристрої, які дають можливість виконувати різні нетранспортні функції - кран, який приводиться в дію гідравлічною системою. Призначений не для доріг загального використання. Виробник - TEREX-PPM, FR Торговельна марка - TEREX-PPM, де в графі 42 МД вказано ціну товару у розмірі 46 000,00 євро. В графі 12 МД зазначено митну вартість товару в сумі 2 410 030,00 грн (еквівалентно 50 000,00 євро), яку визначено за 1 методом визначення митної вартості товару за ціною контракту, з урахуванням витрат на транспортування товару до митного кордону України (4 000,00 євро).

На підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного основного методу її обчислення декларантом до вказаної МД були подані такі документи: рахунок-фактура (інвойс) №25/126 від 20.05.2025; автотранспортна накладна (Road consignment note) б/н від 04.06.2025; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 від 30.07.2012; платіжний документ №5 від 06.06.2025; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №185 від 18.06.2025; висновок про якісні характеристики товарів №06/0053 від 23.06.2025; зовнішньоекономічний договір (контракт) №5/2025 від 20.05.2025; договір про надання послуг митного брокера №13/2024/МБ від 01.07.2024; договір (контракт) про перевезення №47 від 14.04.2025; висновок про походження товару або акт експертизи №06/0053 від 23.06.2025; інші некласифіковані документи - фото від 23.06.2025; висновок акредитованої експертної установи №006569 від 23.06.2025; копія митної декларації країни відправлення №25NL634QMWZGLJJDA6 від 03.06.2025.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення, митницею у зв`язку з наявністю розбіжностей в поданих документах, в електронному повідомленні від 26.06.2025 декларанту згідно з статтями 53 та 54 МК України у 10-ти денний термін запропоновано подати такі документи: висновок про якісні та вартісні характеристики транспортного засобу, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого транспортного засобу; виписку з бухгалтерської документації продавця; банківські платіжні документи на дану партію товару; заявка на перевезення вантажу; 6) автотранспортну накладну.

Листом від 26.06.2026 вих. №71 декларант повідомив про відсутність додаткових витребуваних документів у позивача та просив прийняти рішення.

Внаслідок цього Рівненська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 26.06.2025 №UA204080/2025/000006/2 та сформувала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204080/2025/000208.

У графі 33 оскаржуваного рішення від 26.06.2025 №UA204080/2025/000006/2 міститься інформація про те, що митна вартість імпортованого транспортного засобу не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки декларантом не подано всіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст. 53 МК України та у відповідності до ч. 5 ст. 54 МК України, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VІІ ГАТТ/СОТ від 1994 р.

Подані до митного оформлення документи містять неточності та розбіжності, а також не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Так, подане до митного оформлення свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 30.07.2012 № 2 містить відомості про власника (продавця) транспортного засобу KING LIFTING LTD, які не кореспондуються із відомостями про продавця та покупця, заявленими декларантом.

Заявлена вага товару не кореспондується в поданій копії митної декларації країни відправлення № 25NL634QMWZGLJJDA6 від 03.06.2025 та в автотранспортній накладній №Б/Н від 04.06.2025 з вагою товару, заявленій у митній декларації.

Пунктом 2.3. договору (контракту) про перевезення №47 від 14.04.2025 передбачена заявка на перевезення вантажу, яка до митного оформлення не надавалась.

До митного оформлення надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 06.06.2025 №5, у якій в гр. 70 «Призначення платежу» відсутні реквізити інвойсу, що унеможливлює поширення даного банківського документу на поточну партію товару.

Відповідно до завантаження (автотранспортна накладна №Б/Н від 04.06.2025) в п. 3.2. контракту №5/2025 від 20.05.2025 строк поставки на митну територію України впродовж 60 робочих днів після отримання оплати, що суперечить вимогам п. 5.2. цього контракту: умови оплати - 100% передплата, (платіжний документ що підтверджує вартість товару №5 від 06.06.2025) не може поширюватись на дану партію.

Також платіжна інструкція від 06.06.2025 №5 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки платіжна інструкція в іноземній валюті - це розпорядження щодо виконання платіжної операції та не є підтвердженням фактичного переказу коштів на рахунок продавця. Будь-яких інших банківських платіжних документів до митного оформлення не надано, документів, які підтверджують факт оплати товару, а саме SWIFT копій банку продавця до митного оформлення не надано.

Крім того, у рішенні відповідача зазначено, що відповідно до статті 64 МК України Рівненська митниця володіє інформацією щодо митної вартості транспортного засобу з урахуванням методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна від 24.11.2003 за №1074/8395, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 15.03.2024 № 24UA76U4 116 771,0289 євро/од.

За результатом проведеної відповідно до положень частини 4 статті 57 МК України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 МК України) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних товарів (статті 59-61 МК України), достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 МК України), інформації щодо складових вартості товарів, наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 МК України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України, митну вартість товару скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 МК України.

Митну вартість транспортного засобу визначено з урахуванням методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна від 24.11.2003 за № 1074/8395, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 15.03.2024 №24UA76U4 116 771,0289 євро/од. Числове значення митної вартості товару у валюті рахунку становить 116 771,0289 євро, що з урахуванням курсу НБУ на день подання митної декларації до митного оформлення у національній валюті України становить 5 628 433, 6555 грн (116 771,0289 євро * 48,2006 грн/євро).

Товар було випущено у вільний обіг за МД від 26.06.2025 № 25UA50U2 з наданням гарантій, передбачених ч. 7 ст. 55 МК України.

Позивач, не погоджуючись із рішенням митного органу про коригування митної вартості товару та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами першою третьою статті 52 цього ж Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Як передбачено частинами другою, третьою статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами першою третьою статті 54 вказаного Кодексу визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Згідно з частинами першою, другою статті 57 вказаного Кодексу передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

За приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

На думку суду, виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів, відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості товарів, з огляду на таке.

Судом встановлено, що до митного оформлення декларант надав передбачені статтею 53 МК України документи, які підтверджують числові складові задекларованої митної вартості, зокрема: зовнішньоекономічний договір (контракт) №5/2025 від 20.05.2025; рахунок-фактуру (інвойс) №25/126 від 20.05.2025; платіжну інструкцію в іноземній валюті №5 від 06.06.2025; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №185 від 18.06.2025; договір (контракт) про перевезення №47 від 14.04.2025.

Ціна товару у сумі 46 000,00 євро визначена контрактом №5/2025 від 20.05.2025 та інвойсом №25/126 від 20.05.2025, яка відображена у графі 42 митної декларації від 23.06.2025 №25UA41U2. Вказана сума також підтверджується платіжною інструкцією від 06.06.2025 №5 про оплату товару. Розбіжностей щодо ціни товару такі документи не містять.

Вартість транспортування товару до митного кордону України у сумі 4 000,00 євро підтверджується рахунком-фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг №185 від 18.06.2025. Тобто, на підтвердження всіх складових митної вартості (50 000,00 євро) декларант надав підтверджуючі документи, які не містять розбіжностей щодо вартісних показників. Зауваження щодо задекларованих складових такої митної вартості у відповідача відсутні.

Щодо відображених у рішенні митного органу розбіжностей у поданих документах, суд зазначає наступне.

Ріненська митниця вказує на те, що подане до митного оформлення свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 30.07.2012 № 2 містить відомості про власника (продавця) транспортного засобу KING LIFTING LTD, які не кореспондуються із відомостями про продавця та покупця, заявленими декларантом. Заявлена вага товару не кореспондується в поданій копії митної декларації країни відправлення №25NL634QMWZGLJJDA6 від 03.06.2025 та в автотранспортніій накладній № Б/Н від 04.06.2025 з вагою товару, заявленою у митній декларації.

Такі документи як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія митної декларації країни відправлення та автотранспортна накладна не містять інформацію про ціну товару, а тому не впливають на складові митної вартості.

Митний кодекс України не містить вимоги, щоб продавець в інвойсі та особа, яка значиться у реєстраційному документі, були однаковими.

Усталеною міжнародною практикою реалізація транспортного засобу може здійснюватися особами, які не вказані в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, за умови надання відповідних документів купівлі-продажу, отримання коштів за реалізований автомобіль, а також експортного оформлення таких засобів (на умовах комісії, доручення тощо). Тому продавець та власник не завжди буде однією особою. Воднораз чинним законодавством не передбачено обов`язку надання декларантом документів про походження товару в попередніх ланцюгах постачання продавця-експортера, а питання щодо перевірки повноважень продавця на здійснення продажу транспортного засобу не входить до компетенції митниці та не впливає на задекларовані та підтверджені відповідними документами числові значення митної вартості, з якої обраховуються та справляються митні платежі.

Зовнішньоекономічний контракт, інвойс, CMR, експортна декларація підтверджують, що саме Homar B.V. є продавцем товару.

Задекларована вага крану (24 000 кг) відповідає заводському маркуванню, що є первинним джерелом технічних характеристик. Такий показник містяться, зокрема, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 30.07.2012 № 2.

Розбіжності у CMR або експортній декларації виникають на стороні перевізника або експортера, а не декларанта.

Митниця не довела, що ці неточності будь-яким чином впливають на ціну договору, як того вимагає стаття 49 МК України.

Таким чином, різниця у вазі не свідчить про недостовірність заявленої вартості і не може бути підставою для відмови у застосуванні першого методу.

Відсутність заявки до договору перевезення №47 від 14.04.2025 не впливає на числові значення митної вартості, оскільки заявка не є документом, передбаченим статтею 53 МК України. При цьому, до митного оформлення надано рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №185 від 18.06.2025, яка визначає вартість транспортування товару. Митниця не обґрунтувала, які саме складові митної вартості неможливо підтвердити без заявки.

Також митниця зауважила, що у платіжній інструкції в іноземній валюті від 06.06.2025 №5 немає посилання на інвойс, а тому така інструкція не може бути підтверджуючим документом про оплату товару за відповідним інвойсом.

Як уже зазначалося судом вище, ціна товару у даному випадку визначена контрактом та інвойсом.

Загальні вимоги Національного банку України до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами (далі - уповноважений банк), порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також особливості здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку - резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденті, встановлює Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2008 року №216.

Пунктом 15 розділу 2 Порядку №216 передбачено, що платник заповнює реквізит Призначення платежу платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється.

Чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі.

У платіжній інструкції від 06.06.2025 №5 міститься наступна інформація: платник: PHANTOM GROUP, ; отримувача: Homar B.V., у призначені платежу вказано Advance payment for the crane accor, що в перекладі на українську «Передоплата за кран», сума валюти 46 000 євро, що відповідає сумі визначеній у контракті від 20.05.2025 №5/2025, номера рахунків платника та отримувача коштів відповідають реквізитам рахунків вказаним у контракті.

На платіжній інструкції №5 від 06.06.2025 міститься підпис уповноваженої особи платника та відтиск печатки банку.

За приписами п. 54 ч. 1 Закону України Про платіжні послуги платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.

Відповідно до вимог ст. 40 Закону України Про платіжні послуги, платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Зазначена ініціатором у платіжній інструкції інформація має передаватися без змін незалежно від залучення до виконання платіжної операції надавачів платіжних послуг, задіяних як посередники, комерційні агенти, чи використання платіжних систем. Надавач платіжних послуг платника приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію або відмовляє у її прийнятті в порядку, визначеному цим Законом. Платіжна інструкція може бути відкликана в порядку, визначеному цим Законом. Надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції.

За приписами ч. 1.ст. 48 Закону України Про платіжні послуги, надавачі платіжних послуг зобов`язані забезпечити виконання платіжної операції в повній сумі, зазначеній у платіжній інструкції, якщо інше не визначено цим Законом або договором між надавачем платіжної послуги та користувачем.

Отже, платіжна інструкція №5 від 06.06.2025 містить усі необхідні дані для ідентифікації платіжного документа, а саме дані та банківські реквізити платника та отримувача коштів, відомості про проведену суму оплати за товар, платіжна інструкція підписана платником та прийнята до виконання надавачем платіжної послуги (банком), що засвідчено відтиском печатки банку.

Вказані відомості достатні для ідентифікації платежу та підтверджують факт здійснення оплати.

Відносно того, що відповідно до завантаження (автотранспортна накладна №б/н від 04.06.2025) в п.3.2. контракту №5/2025 від 20.05.2025 строк поставки на митну територію України впродовж 60 робочих днів після отримання оплати, що суперечить вимогам п.5.2 цього контракту, умови оплати - 100% передплата (платіжний документ, що підтверджує вартість товару №5 від 06.06.2025) не може поширюватись на дану партію, варто зазначити, що терміни оплати, які встановлюються сторонами договору жодним чином не впливають на митну вартість імпортованого транспортного засобу, оскільки це є договірними умовами, які у разі відсутності претензій сторін контракту є узгодженими.

Отже, слід зазначити, що виконання чи не виконання умов зовнішньоекономічного договору виходить з договірних правовідносин між позивачем, як покупцем та продавцем.

В свою чергу Рівненська митниця не є тим органом на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 815/137/17.

До того ж, обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 810/2784/18.

Крім того, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. В свою чергу, умови термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються митної вартості товару. У зв`язку з цим, відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги під час контролю за митною вартістю, а тому, суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Відтак, за обставин цієї справи відповідач не встановив розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

З приводу вимоги митниці надати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості суд зазначає наступне.

Як було зазначено судом вище, декларант надав митниці банківський платіжний документ про оплату задекларованого товару, а саме платіжну інструкцію в іноземній валюті від 06.06.2025 №5, яку суд визнав достатньою для підтвердженя оплати товару.

Митний орган жодним чином не обгрунтував, яким чином заявка на перевезення вантажу та автотранспортна накладна можуть підтвердити складові митної вартості.

Також вимога митниці про надання виписки з бухгалтерської документації продавця є безпідставною, оскільки така документація відсутня у покупця товару. Виписка з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товару це документи, які належать і формуються експортером (продавцем товару). Оскільки чинним законодавством, а також умовами договору не передбачено обов`язку надання цих документів, а також враховуючи, що вони можуть містити ознаки комерційної таємниці, дана документація не була надана експортером.

На думку суду, сама по собі виписка з бухгалтерської документації не є документом, по якому здійснюється оплата та доставка товару, оскільки підтверджуючим документом про вартість товару в даному випадку є контракт та рахунок-фактура (інвойс). Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості. При цьому, ненадання такої документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару.

Суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Відповідач не навів жодних доказів того, що надані декларантом документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливості здійснити митне оформлене імпортованого товару за ціною договору (інвойсу), а його сумніви ґрунтуються виключно на припущеннях.

При вирішенні спору суд також враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17.

Натомість у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації (МД від 15.03.2024 №24UA76U4), на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.

За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

На переконання суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Таким чином, підстави вважати, що рішення відповідача від 26.06.2025 №UA204080/2025/000006/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні. Тому таке рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Враховуючи те, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204080/2025/000208 винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 26.06.2025 №UA204080/2025/000006/2, яке судом визнано протиправним та скасовано, тому вказана картка відмови також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268; рішення у справі Баришевський проти України, заява № 71660/11, пункт 95; рішення у справі Двойних проти України, заява №72277/01, пункт 80; рішення у справі Меріт проти України, заява №66561/01, пункті 88). Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому надані послуги повинні бути обґрунтованими, а доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору (4865,00 грн), витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн та витрат, пов`язаних із залученням перекладача в сумі 3960,00 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір про надання правової допомоги від 16.06.2025 №02/16-06, додаткову угоду від 20.08.2025 №3/02/16-06 до вказаного договору, акт здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) №3/02/16-06 від 01.09.2025, квитанцію №2/02/16-06 від 01.09.2025.

Як вбачається із додаткової угоди від 20.08.2025 №3/02/16-06 до вказаного договору та акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) №3/02/16-06 від 01.09.2025, позивачу були надані наступні роботи (послуги): консультування клієнта щодо правової позиції із вивченням документів 2000 грн; підготовка та подання позовної заяви про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 26.06.2025 №UA204080/2025/000006/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204080/2025/000208 до Волинського окружного адміністративного суду 6000 грн, а всього на загальну суму 8000 грн.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що заявлена сума на правничу допомогу є завищеною та необґрунтованою.

За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.

Суд, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження), значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Рівненської митниці необхідно стягнути 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

За приписами частин п`ятої - восьмої статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі № 160/7049/19, які полягають у такому.

Склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, позивач на понесення витрат на послуги з перекладу документів надав копії: рахунку №СФ-0000083 від 29.08.2025; акт виконаних робіт №РА-0000083 від 29.08.2025; платіжної інструкції №127 від 29.08.2025 на суму 3960,00 грн, з яких вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю ЛА-ВІТА надало послуги для ТОВ Фантом Груп щодо перекладу таких документів: інвойс; проформа; митна декларація; реєстраційне свідоцтво на суму 3960,00 грн.

З огляду на те, що такі документи, як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, митна декларація країни відправлення, проформа як докази не мають значення в цілях визначення митної вартості у межах цього спору, а також зважаючи на обсяг послуг, складність роботи (обсяг тексту на сторінці), суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу у повному обсязі витрат на залучення перекладача (для перекладу документів у справі) відсутні. Керуючись принципом співмірності цих витрат обсягу виконаної роботи (з урахуванням кількості текстової інформації, перекладеної на українську мову, у документах, що є письмовими доказами у справі), на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути витрати на переклад документів у розмірі 1000,00 грн.

З урахуванням наведеного, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають до стягнення судові витрати в загальному розмірі 9865,00 грн (з них: судовий збір у сумі 4865,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу розмірі 4000,00 грн та витрати на переклад документів у сумі 1000,00 грн).

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів від 26.06.2025 №UA204080/2025/000006/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204080/2025/000208.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фантом Груп судові витрати у сумі 9865,00 грн (дев`ять тисяч вісімсот шістдесят п`ять гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фантом Груп (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кривий Вал, будинок 34; ідентифікаційний код 45417540).

Відповідач: Рівненська митниця (33028, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Соборна, будинок 104; ідентифікаційний код 43958370).

Суддя Н. В. Стецик