Справа № 240/24954/25
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про продовження процесуального строку

18 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/24954/25

категорія 113080000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Окис Т.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» з позовом про визнання протиправним та скасувати рішення призовної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16 листопада 1999 року за протоколом №25, за наслідками якого відповідно до статті 59-б графи І наказу Міністерства оборони України № 207 від 12 липня 1999 року ОСОБА_1 було визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено здатним у воєнний час СО-6 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 привести рішення призовної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16 листопада 1999 року за протоколом №25 у відповідність до вимог Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12 липня 1999 року №207, а саме: відповідно до статті 59-б графи І визнати «непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку, СО-7», зобов`язати внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про результати проходження військово-лікарської комісії 16 листопада 1999 року та про виключення з військового обліку у зв`язку з визнанням непридатним до військової служби на підставі статті 59-б Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12 липня 1999 року № 207.

Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, наявні підстави для залишення позову без руху та надання позивачу строку для усунення визначених у цій ухвалі недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску процесуального строку, а також клопотання про залучення третіх осіб.

На виконання вимог ухвали позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій указує, що 16 листопада 1999 року йому було оголошено військовим комісаром, що «не підлягаю призову на строкову військову службу». На той момент жодного документа, постанови, висновку військово-лікарської комісії із зазначенням статті Розкладу хвороб Положення Наказу МОУ №207 від 12 липня 1999 року, в якому було б зазначено ступінь придатності до військової служби не отримував. Згідно наданих довідок ІНФОРМАЦІЯ_3 тимчасове посвідчення мені було видане 16 серпня 2000 року, через 9 місяців після проходження призовної ВЛК. Отже, звернутися до Центральної військово- лікарської комісії чи адміністративного суду з оскарженням неправомірних дій членів призовної комісії при ЖОМВК протягом 6 місяців було з об`єктивних причин неможливо. Окрім цього, станом на 1999 рік було невідомо про існування визначення такого ступеня придатності до військової служби як «непридатний із виключенням з військового обліку». Поняття «не підлягає призову на строкову службу» було для мене тотожним поняттю «непридатний із виключенням з військового обліку». Тому, об`єктивно воно не викликало в мене усвідомлення, що мої права було порушено в частиш правильності прийнятого рішення призовною комісією. Вважає за необхідне також зазначити, що на момент проходження призовної комісії йому було 17 повних років і я не міг самостійно оскаржувати рішення призовної комісії, а документ із зазначеним ступенем придатності до військової служби для оскарження мені не було видано до 16 серпня 2000 року. Указує, що не мав юридичної освіти чи спеціальних знань в галузі права, що значно ускладнювало процес підготовки позовної заяви. Зауважує, що у 1999 році доступ до мережі Інтернет був відсутній, а, отже, вільне ознайомлення із наказами Міноборони, зокрема Наказу МОУ № 207 від 12 липня 1999 року, було неможливим. Зазначений наказ, імовірно, належав до документів для внутрішнього користування структурами і підрозділами Міноборони. Тому він міг покладався лише на правильність та законність прийнятих рішень державним органом, який зобов`язаний був діяти лише в межах законів та Конституції України. Варто звернути увагу на те, що стало відомо про порушення прав лише після отримання підтвердних та належних доказів у формі довідок від ІНФОРМАЦІЯ_3 , які надійшли на мою поштову адресу03 червня 2025 року, де було чітко зазначено Наказ МОУ 207 від 12 липня 1999 року та стаття 59-Б Положення, на підставі якого йому було невірно встановлено ступінь придатності до військової служби. До цього моменту він лише міг припускати, що оглядався за статтею 59-Б під час проходження призовної комісії року, оскільки знав свій діагноз хроби, який чітко відповідає статті 59 Розкладу хвороб.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зауважує, що шестимісячний строк звернення до суду починає свій перебіг саме з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатись», що містяться у частині 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суд також зауважує, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Надаючи оцінку наведеним причинам для поновлення строку, суд указує, що позивачем не зазначено чому після отримання інформації про перебування на обліку 03 жовтня 2024 рокупозов поданий лише 29 жовтня 2025 року. Долучені до заяви скриншоти з екрану телефону не містять інформації про дату направлення запитів до органу ведення реєстру Оберіг, тому не можуть бути прийняті судом як докази вчинення відповідних дій протягом зазначеного період.

Звернення із запитами про отримання інформації направлені позивачем вже наприкінці лютого 2025 року, тобто наприкінці визначеного законодавством строку для звернення до суду. Жодних доказів на підтвердження того, що мали місце непереборні обставини, що перешкоджали вчинити такі дії невідкладно після отримання з Резерв+ інформації про перебування на обліку, позивач не надає.

Також позивач не зазначає поважних причин, які обумовили його бездіяльність щодо з`ясування питання статусу перебування на військовому обліку з 2006 по 2024 рік.

Отже, позивачем також не надано доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до суду, які не залежали від її волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах установленого тримісячного строку.

З огляду на викладене заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволенню не підлягає, а наведені ним підстави для поновлення строку звернення до суду не є поважними.

Згідно з частинами 2, 3 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ураховуючи викладене, а також зважаючи на вчинення позивачем дій на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, суд уважає за необхідне визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду та продовжити строк для усунення визначених в ухвалі недоліків на п`ять днів з дати отримання копії цієї ухвали для подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку, з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності інших поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою.

Керуючись статтями 121, 169, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

У задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду відмовити та визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення визначених в ухвалі суду від 03 листопада 2025 року недоліків на п`ять днів з дати отримання копії даної ухвали

У разі неусунення недоліків у зазначений вище строк позовна заява буде повернута позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Окис