Справа № 240/22492/25
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/22492/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною бездіяльність, скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Корольовського відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо відмови у знятті арешту з його майна, накладеного у виконавчому провадженні №28148989;

- зобов`язати Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) скасувати раніше накладений арешт у виконавчому провадженні №28148989, про що винести відповідну постанову.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що на виконанні в Корольовському відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження №21426915 від 17.09.2010 з примусового виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17.05.2010 у цивільній справі №2-1093/10 про стягнення з нього та з ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ВАТ КБ "Надра" заборгованості в сумі 818395,43 гривень. В межах вищезазначеного виконавчого провадження було накладено арешт на все майно, що йому належить. Однак, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24.04.2019 у справі №296/11680/18 вищезазначений арешт було скасовано. Згідно відповіді Корольовського відділу державної виконавчої служби від 28.02.2025 №12459/23.12-25/14, державним виконавцем 25.11.2024 було припинено вказане обтяження, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав від 25.11.2024 (індексний номер витягу ). Водночас, з іншого листа-відповіді Корольовського відділу державної виконавчої служби від 06.08.2025 №71141/23.12-25/14 йому стало відомо, що на виконання у цьому відділі перебувало інше виконавче провадження №28148989 з примусового виконання постанови державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 30.05.2011 про стягнення з нього виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню №21426915 на загальну суму 81869,54 гривень. В межах вказаного виконавчого провадження №28148989 також виносилась постанова про накладення арешту на його майно. У подальшому, державним виконавцем було винесено постанову від 21.02.2017 у виконавчому провадженні №28148989 про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження". Разом з тим, позивач зауважує, що не дивлячись на повернення виконавчого документу, арешт, накладений у виконавчому провадженні №28148989 на його майно, скасований не був. У зв`язку з цим, він звертався із відповідною заявою до Корольовського відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі, в якій просив зняти арешт з його майна, однак відповіді на неї не отримав. Вважаючи, що відсутність відкритих виконавчих проваджень, в межах яких можливе звернення стягнення на його майно чи кошти, вказує на відсутність у відповідача правових підстав зберігати накладений арешт, позивач звернувся даним позовом до суду.

Ухвалою від 01.10.2025 провадження в адміністративній справі №240/2249225 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

14 жовтня 2025 року до суду надійшов відзив Корольовського відділу Державної виконавчої служби у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначив, що арешт, накладений на майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №28148989 є законним та обґрунтованим, оскільки має на меті забезпечення виконання постанови державного виконавця у ВП №21426915 про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат га загальну суму 81869,54 гривень. Натомість доводи позивача про безпідставність накладення арешту на його майно не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що в спірних правовідносинах державний виконавець діяв правомірно, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у провадженні Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №21426915 з примусового виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира у справі №2-1093/10 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ВАТ КБ "Надра" заборгованості за кредитом та відсотками в сумі 818395,43 гривень. Постановою Корольовського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 17.09.2010 про відкриття вказаного виконавчого провадження №21426915 на все майно, яка належало боржнику ОСОБА_1 був накладений арешт.

12 серпня 2011 року в межах виконавчого провадження №21426915 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно акту про вилучення виконавчих документів, завершених у 2011 році та через закінчення строків їх зберігання, матеріали виконавчого провадження №21426915 були знищені.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24.04.2019 у справі №296/11680/18 було скасовано арешт, накладений постановою Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 17.09.2010 про відкриття вказаного виконавчого провадження №21426915 на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

У зв`язку із цим, ОСОБА_1 звернувся до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою від 14.02.2025, в якій, на підставі рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24.04.2019 у справі №296/11680/18, просив зняти арешт, накладений на його майно у рамках виконавчого провадження №21426915.

Згідно відповіді Корольовського відділу державної виконавчої служби від 28.02.2025 №12459/23.12-25/14, за наслідками розгляду заяви позивача, державним виконавцем 25.11.2024 було припинено обтяження, накладене на майно ОСОБА_1 у рамках виконавчого провадження №21426915.

Частиною 4 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі примусового виконання рішень з боржника стягується виконавчий збір у розмірі, передбаченому законом. Відповідно до частини 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, визначених статтею 39 цього Закону, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, а у випадку його несплати - відкриває окреме виконавче провадження.

На підставі вищевказаних норм, після завершення виконавчого провадження №21426915, державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції було винесено відповідну постанову від 12.08.2011 та відкрито окреме виконавче провадження №28148989 з примусового виконання постанови державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 30.05.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню №21426915 в загальному розмірі 81869,54 гривень.

У межах виконавчого провадження №28148989 державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції відповідно до ст. 56, 57 Закону України "Про виконавче провадження" прийнята постанова від 12.08.2011, якою накладено арешт на все майно. що належить боржнику ОСОБА_1 .

15 квітня 2013 року у виконавчому провадженні №28148989 державним виконавцем була прийнята постанова, якою накладено арешт на кошти ОСОБА_1 , що містяться на банківських рахунках.

У подальшому, у виконавчому провадженні №28148989 державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було винесено постанову від 21.02.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження".

Однак, арешт, накладений на майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №28148989 досі не знятий, що підтверджується наявною у справі інформаційною довідкою №384834924 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та не заперечується відповідачем.

Оскільки, після повернення виконавчого документа стягувачу арешт, накладений на його майно у межах виконавчого провадження ВП №28148989 не знятий та не скасований, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду для оскарження бездіяльності відповідача щодо не зняття арешту з його майна.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, у тому числі, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, згідно із частинами 1, 2 ст. 56 Закону №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За приписами частини 5 статті 37 Закону № 1404-VIII (в редакції, яка діяла на момент винесення постанови від 21.02.2017 у ВП №28148989 про повернення виконавчого документа стягувачу) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому, згідно з частиною 3 ст. 37 Закону № 1404-VIII арешт з майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті.

Вказане свідчить, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII - у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, не є підставою, з якою ч. 3 ст. 37 Закону № 1404-VIII пов`язує виникнення у державного виконавця обов`язку зі зняття арешту з майна боржника.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Вказаний механізм запроваджено законодавцем із метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Наслідки закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа визначенні також і у статті 40 Закону №1404-VIII, відповідно до частини 1 та 2 якої, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Зміст вказаної норми свідчить, що нею також не визначено обов`язку державного виконавця по зняттю арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII.

Частина 1 статті 40 Закону №1404-VIII передбачає зняття арешту, накладеного на майно чи кошти боржника, у випадку повернення виконавчого документа до суду, який його видав, в той час, як у спірних правовідносинах виконавчий документ по виконавчому провадженню ВП №28148989, в якому позивач є боржником, був повернутий стягувачу, а не повернутий до суду.

Відтак, правові підстави для зняття арешту з майна позивача на підставі частини 1 статті 40 Закону №1404-VIII у відповідача теж були відсутні.

Частиною 4 статті 59 Закону №1404-VIII також визначені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Згідно вказаної правової норми такими підстава є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Однак, наявність хоча б однієї із вказаних в частині 4 статті 59 Закону №1404-VIII підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного у ВП №28148989, під час розгляду даної справи судом встановлено не було.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність у Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області станом на момент прийняття постанови від 21.02.2017 у ВП №28148989 передбачених ч. 3 ст. 37, ч. 1 ст. 40 та ч. 4 ст. 59 Закону №1404-VIII підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 при поверненню стягувачу виконавчого документа у вказаному у ВП №28148989, а відтак і про відсутність зі сторони відповідача протиправної бездіяльності щодо не зняття арешту з майна позивача. У зв`язку з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Втім суд зазначає, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту майна боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2023 року у справі № 639/858/21, від 7 липня 2021 року у справі № 2-356/12, від 3 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15, від 9 січня 2023 року у справі № 2-3600/09, від 18 січня 2023 року у справі №127/1547/14-ц.

З огляду на зазначене, одночасному врахуванню підлягає й те, що відповідно до частин 1, 5 ст. 12 Закону №1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Згідно обставин справи, стягувачем за виконавчим документом у виконавчому провадженні ВП №28148989 є держава (державний орган), а відтак, передбачений ч. 1 ст.12 Закону №1404-VIII строк пред`явлення їх до примусового виконання становить три місяці.

Враховуючи дату повернення стягувачу виконавчого документу у виконавчому провадженні ВП №28148989, строк для реалізації визначеного ч. 5 ст. 12 Закону №1404-VIII права на повторне пред`явлення їх до виконання сплив.

Наявними у матеріалах справи відомостями з Реєстру виконавчих проваджень підтверджується, а також не заперечується відповідачем, що правом на повторне звернення вказаного виконавчого документу (постанови державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 30.05.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню №21426915 в загальному розмірі 81869,54 гривень) до виконання стягувач не скористався, виконавче провадження по виконанню цього документу на момент спірних правовідносин не здійснюється.

Відповідно до частини 5 статті 59 Закону №1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 Закону №1404-VIII).

З огляду на те, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання виконавчого документа і на момент виникнення спірних правовідносин виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню №21426915 в загальному розмірі 81869,54 гривень не здійснюється, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для продовження дії арешту, накладеного на його майно.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Оскільки, у матеріалах адміністративної справи відсутні належні докази правомірності існування станом на час розгляду справи арешту, накладеного на майно позивача постановою від 12.08.2011 у ВП №28148989, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , що був накладений на підставі постанови від 12.08.2011 у ВП №28148989.

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

З наявної у матеріалах справи квитанції вбачається, що позивачем під час звернення до суду з вказаними позовом було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 гривень.

Таким чином, беручи до уваги норми ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України та розмір задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 гривень.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (вул.Леха Качинського, 12-А, м. Житомир, 10014; ) про визнання протиправною бездіяльність, скасування рішення - задовольнити частково.

Зобов`язати Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт з майна з майна ОСОБА_1 , що був накладений на підставі постанови від 12.08.2011 у ВП №28148989.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Е.Черняхович