Справа № 240/16976/25
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/16976/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 11 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" під час дії воєнного стану за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі абзацу 11 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" під час дії воєнного стану за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.

В обґрунтування позову зазначає, що позивачем 24.04.2025, з урахуванням вимог законодавства, по команді подано рапорт на звільнення з військової служби із зазначенням підстави для звільнення, відсутності бажання проходити службу у резерві та до якого територіального центру комплектування та соціальної підтримки надіслати особову справу. До рапорту долучено всі необхідні документи, які підтверджують підставу для звільнення позивача з військової служби. А тому позивача має бути звільнено з військової служби згідно із абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Водночас відповідачем цього здійснено не було, хоча саме він уповноважений на прийняття такого рішення.

Ухвалою від 03.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивач не долучав до рапорту довідку МСЕК про потребу ОСОБА_2 (з якою останнім 15 квітня 2025 року укладено шлюб відповідно до долученого свідоцтва серії НОМЕР_2 ), особи з інвалідністю II групи, у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі; висновок ЛКК не є належним документом для підтвердження обставин необхідності постійного догляду хворою повнолітньою особою У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду. як слідує з аналізу поданих Позивачем документів на підтвердження існування щодо нього підстав для звільнення з військової служби, останній не долучав до рапорту довідку МСЕК про потребу ОСОБА_2 , особи з інвалідністю II групи, у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, а натомість, долучив засвідчену нотаріально копію довідки МСЕК серії 12 ААГ №081963 від 27.10.2022 відповідно до змісту якої ОСОБА_2 встановлено II групу інвалідності та згідно змісту п. 12-13 цієї довідки, останній, зокрема протипоказана важка фізична праця; що стосується долучених до рапорту нотаріальних копій висновку за формою №080-4/о від 28.03.2025 та висновку №58/2 про засідання ЛКК КНП Олевська ЦЛ ОМР від 28.03.2025, то такі медичні висновки не відповідають вимогам чинного законодавства України, що регламентують порядок, спосіб та форму їх видання, а відтак не можуть вважатися таким, що є належними, допустимими та достатніми доказами для підтвердження підстав для звільнення Позивача з військової служби в розумінні вимог статті 26 Закону № 2232-XII, та на виконання відповідних положень, визначених Додатком 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009. Відтак, з огляду на те, що подані Позивачем разом із рапортом про звільнення документи не були достатніми для звільнення з військової служби за відповідними вимогами статті 26 Закону №2232-XII, такі документи було залишено без реалізації та повернуто листом-відповіддю (відмовою) за вих.№117/1/132 від 12.06.2025 року.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити в повному обсязі, оскільки наведена відповідачем позиція Верховного Суду викладена у постанові від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23 є нерелевентною та прийнятою не у подібних правовідносинах, оскільки у справі № 120/1909/23 Верховним Судом було правомірно відмовлено у звільнені військовослужбовця з військової служби на підставі догляду за його матір`ю похилого віку, яка не мала інвалідності, оскільки медичні документи містили лише зазначення рекомендації догляду вдома, а постійного догляду встановлено не було, на що прямо вказує Верховний Суд. Тобто ні підстава для звільнення з військової служби, ні обставини справи не були тотожними тим, які наявні у спорі між позивачем та відповідачем. До того ж вказаний висновок Верховного Суду був прийнятий на момент дії іншого законодавства. На момент отримання дружиною позивача висновку ЛКК Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи від 19.12.2024 № 4170 було внесено зміни до низки нормативно-правових актів щодо діяльності та повноважень лікарсько-консультативних комісій, які не діяли на момент розгляду справі № 120/1909/23 та не могли бути взяті судом до уваги у постанові від 21.02.2024. У цій справі Позивачем було додано до рапорту висновок за формою № 080-4/о від 28.03.2025 та висновок № 58/2 про засідання ЛКК КНП Олевська ЦЛ ОМР від 28.03.2025, які прямо містять встановлену потребу дружини Позивача у постійному сторонньому догляді. Більше того, саме надання висновку лікарсько- консультативною комісією для осіб з інвалідністю ІІ групи прямо передбачено у пп. 23 п. 5 Переліку документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, який є Додатком 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити в задоволенні позову оцінюючи висновки викладені Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №120/1909/23 щодо питання про те, який саме орган видає медичний документ щодо необхідності здійснення постійного догляду, останні, зокрема через і «змістовий» критерій є застосовними до таких правовідносин, що розглядаються в межах даної справи. Водночас, навіть аналізуючи самі лише вимоги відповідних нормативно- правових актів, зокрема аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням №1317, виникають об`єктивні підстави для висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності. висновок ЛКК викладений за довільною формую у зв`язку із чим є невідповідним встановленому зразку, передбаченому, зокрема наказом Міністерства охорони здоров`я України №667 від 31.07.2013, наказом Міністерства охорони здоров`я України №189 від 09.04.2008.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується учасниками справи:

- позивач ОСОБА_1 23.06.2021 призваний на військову службу, яку з 25.02.2023 проходить у військовій частині НОМЕР_3 , яка підпорядкована військовій частині НОМЕР_1 (а.с.12-15);

- позивачем командиру військової частини НОМЕР_3 був поданий рапорт від 24.04.2025 (а.с.8) на звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", до якого додані: ордер на надання правничої допомоги; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; нотаріальну копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ; нотаріальну копію довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 081963; нотаріальну копію висновку № 58/2 про наявність порушення функцій організму через які невідкладно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого за формою первинної облікової документації № 080-4/о від 28.03.2025; нотаріальну копію висновку № 58/2 засідання ЛКК КНП "Олевська ЦЛ" ОМР від 28.03.2025, нотаріальну копію паспорту ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; нотаріальну копію паспорту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; нотаріальну копію військового квитка серії НОМЕР_5 ;

- вказаний рапорт позивача з поданням на звільнення командуванням військової частини НОМЕР_3 був направлений до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для прийняття рішення;

- посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 не погоджено звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 в зв`язку з тим, що не долучено всіх необхідних документів передбачених додатком 19 Інструкції. (а.с.17).

Не погоджуючись з відмовою, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, під час дії воєнного стану - необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби через сімейні обставини на підставі абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-XII - необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Підставою такої відмови зазначено відсутність всіх необхідних документів передбачених додатком 19 Інструкції.

Відповідач у відзиві посилається на те, що потреба у постійному сторонньому догляді визначається медико-соціальними експертними комісіями; вважає висновок ЛКК таким, що визначає потребу у сторонньому догляді, а не постійному догляді; вказаний документ не може вважатись медичним висновком, оскільки виданий в довільній формі.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №081963 від 27.10.2022 (а.с. 11), дружині позивача - ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності. Крім цього, в пункті 12 довідки до акта огляду МСЕК вказано, що ОСОБА_2 протипоказана важка фізична праця.

Поряд з цим, згідно висновку ЛКК КНП Олевська ЦЛ ОМР від 28.03.2025 №58/2 (а.с. 19) ОСОБА_2 вказано потребу постійного стороннього догляду та лікування.

Доказів того, що названі вище довідки ЛКК до акт МСЕК є незаконними чи такими, що не відповідають дійсності, відповідачем до суду не подано.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667 "Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання" (далі - Інструкція) затверджено Форму висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, а також Інструкцію про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу.

Згідно з положень п. 1 Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

Відповідно до п. 8 Інструкції висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК.

Як вбачається з висновку ЛКК КНП Олевська ЦЛ ОМР від 28.03.2025 №58/2 з висновком про потребу особи постійного стороннього догляду, дійсно вказаний висновок оформлено не на бланку встановленої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667 форми, фактично у довільній формі, про що і вказував відповідач. Водночас, такий висновок видано лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання особи з інвалідністю ІІ групи і на ньому містяться необхідні реквізити, що визначені пунктом 8 указаної вище Інструкції: підписи членів ЛКК, завірені печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК.

Доказів визнання незаконним та скасування висновку ЛКК КНП Олевська ЦЛ ОМР від 28.03.2025 №58/2 відповідачем суду не надано, а саме по собі оформлення названого висновку ЛКК не на бланку встановленої форми, при цьому за наявності підписів членів ЛКК, завірених печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК, не свідчить про безпідставність висновків лікарської консультативної комісії закладу охорони здоров`я про те, що дружина позивача, якій встановлено ІІ групу інвалідності, потребує постійного стороннього догляду.

Постанова Верховного Суду від 21.02.2024 у справі №120/1909/23 роз`яснює, що поняття "постійний догляд" передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Так, визначення терміна медичний висновок наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін медичний висновок вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін медичний висновок визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

Наведене свідчить, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Щодо повноважень ЛЛК на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 р. № 1338 Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи, встановлення інвалідності відбувається під час проведення оцінювання повсякденного функціонування особи.

Пункт 1 Порядку встановлено, що цей Порядок визначає процедуру проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - оцінювання), а саме повнолітніх громадян України, іноземців або осіб без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах, з обмеженнями повсякденного функціонування або з інвалідністю (далі - особа) з метою встановлення причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно спортивній, соціальній та психологічній реабілітації, а також складення та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю на основі комплексного реабілітаційного обстеження особи та індивідуального реабілітаційного плану (за наявності).

Відповідно. пункту 40 Порядку, за результатами проведення оцінювання експертна команда приймає рішення щодо встановлення чи невстановлення (або визначення) відповідно до законодавства: ступеня обмеження життєдіяльності особи; потреби у продовженні тимчасової непрацездатності; інвалідності, фіксації причин та часу її настання відповідно до документів, що це підтверджують; ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); наявності медичних показань на право одержання особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю, яка має порушення опорно-рухового апарату, автомобіля і протипоказання до керування ним, що визначаються відповідно до переліку медичних показань і протипоказань, затвердженого МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики; потреби у постійному сторонньому догляді; потреби в отриманні соціальної, психолого-педагогічної, професійної, трудової та/або фізкультурно-спортивної реабілітації; обсягів та видів необхідних допоміжних засобів реабілітації та/або медичних виробів; потреби в отриманні реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я та у разі визначення такої потреби головуючий формує електронне направлення для надання реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я відповідно до Порядку організації надання реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2021 року № 1268 Питання організації реабілітації у сфері охорони здоров`я (Офіційний вісник України, 2021 р., № 97, ст. 6315); ступеня стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування; причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений експертною командою у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого.

Відповідно до пункту 12 Критерій встановлення інвалідності, затвердженої постановою КМУ від 15.11.2024 № 1338 (далі- Критерії № 1338) Друга група інвалідності встановлюється, якщо особа має виражений ступінь (2 ступінь) обмеження одного або кількох критеріїв життєдіяльності людини, що зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені порушення та їх комбінації, які в сукупності спричиняють виражене (2 ступінь) обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.

Відповідно до переліку відомостей, що містяться в рішенні експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи вноситься рішення щодо визначення потреби в постійному догляді.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААГ №081963 від 27.10.2022, рекомендації про необхідність здійснювати постійний догляд за інвалідом ІІ групи відсутні.

Водночас відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Суд зауважує, що висновок ЛКК повинен містити рекомендації саме потреби у постійному догляді. При цьому, наявність ІІ або ІІІ групи інвалідності автоматично не вказує на потребу в постійному догляді.

Отже, висновок ЛКК про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, може бути допустимим підтвердженням необхідності здійснення постійного стороннього догляду та звільнення із військової служби за сімейними обставинами лише за умови чіткого зазначення у змісті висновку рекомендацій щодо необхідності здійснення постійного стороннього догляду.

Таким чином, суд вважає, що надані позивачем до рапорту довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 081963; висновок № 58/2 про наявність порушення функцій організму через які невідкладно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого за формою первинної облікової документації № 080-4/о від 28.03.2025; висновок № 58/2 засідання ЛКК КНП "Олевська ЦЛ" ОМР від 28.03.2025 у своїй сукупності є належними та достовірними доказами, якими підтверджується необхідність здійснення за дружиною позивача як особою з інвалідністю ІІ групи постійного стороннього догляду.

Аналогічного правового висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 23.09.2025 р. по справі №600/3500/24-а.

Щодо звільнення позивача з військової служби, то суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові № 380/16966/24 від 10.10.2024.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Комітет Міністрів Ради Європи сформулював принципи, які слугують змістовими гарантіями ухвалення справедливого рішення. Здійснюючи дискреційні повноваження, адміністративний орган: переслідує лише ту мету, задля якої його наділено такими повноваженнями; дотримується принципу об`єктивності й безсторонності, враховуючи лише ті чинники, які стосуються конкретної справи; дотримується принципу рівності перед законом, не допускаючи несправедливої дискримінації; забезпечує належну рівновагу між несприятливими наслідками, які його рішення може мати для прав, свобод чи інтересів осіб, та переслідуваною при цьому метою; приймає своє рішення в межах строку, прийнятного під кутом зору питання, яке вирішується; забезпечує послідовне застосування загальних адміністративних приписів з одночасним врахуванням конкретних обставин кожної справи.

У пункті 2.4 Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 3-рп/2016 ідеться про те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України), одним з елементів якого є правова визначеність положень законів та інших нормативно-правових актів.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці, неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості в особи передбачати дії цих органів.

Практика ЄСПЛ свідчить, що надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (див. рішення від 02 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України», від 02 серпня 1984 року у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи наведене, суду не втручаючись у дискреційні повноваження відповідача, установив достатність підстав, які підтверджуються відповідними доказами у справі, щодо звільнення позивача відповідно до абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_7 ) задовольнити.

Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 11 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" під час дії воєнного стану за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі абзацу 11 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" під час дії воєнного стану за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк