Справа № 420/29460/25
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови в оформленні позивачу посвідки на постійне проживання, зобов`язання відповідача оформити позивачу нову посвідку на постійне проживання замість втраченої посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , виданої 31.08.2005 року.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, а позивачу - відповіді на відзив.

Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що він з 1998 року проживає в Україні, у 2005 році отримав посвідку на постійне проживання в Україні, однак 26.05.2022 року ним цю посвідку разом з громадянським паспортом було втрачено, про що він повідомив правоохоронні органи шляхом подання відповідної заяви. Позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з запитом та отримав відповідь про те, що він був документований посвідкою на постійне проживання в Україні 31.08.2005 року ОД №2168/05, рішень про скасування дозволу на міграцію та посвідки відповідачем не приймалося. Враховуючи зазначені обставини позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому посвідки на постійне проживання за наявними архівними документами, однак у наданні такої посвідки позивачу безпідставно відмовлено. Позивач зазначає, що не може подати документи для отримання посвідки у відповідності до вимог «Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321, оскільки він втратив разом з посвідкою громадянський паспорт та не може його отримати або вийти з громадянства російської федерації в зв`язку з агресією російської федерації проти України та закриттям всіх консульських та посольських установ та без посвідки він не має можливості вільно пересуватися як в межах України так і через кордон.

Відзив, заперечення на відповідь на відзив обґрунтовані відповідачем тим, що позивач не дотримався порядку звернення до територіального підрозділу міграційної служби для отримання посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої, передбаченого «Порядком оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», а також не надав дійсний паспортний документ іноземця.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув в Україну з російської федерації в 1998 році та 31.08.2005 року був документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 (копія посвідки міститься в матеріалах справи).

Зазначені обставини не заперечуються Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області та підтверджуються відповіддю міграційної служби №Н-239/6/5101-25/5100.19.1/2793-25 від 21.03.2025 року на адресу позивача, в якій зазначено про те, що рішенням ВГІРФО УМВС України в Одеській області від 31.08.2005 року він отримав дозвіл на імміграцію в Україну та документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 виданою 31.08.2005 року. Також в цьому листі зазначено, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україні та посвідки на постійне проживання ГУДМС в Одеській області не приймалося.

Позивач отримав РНОКПП та з 12.02.2006 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 26.05.2022 року втратив паспорт та посвідку на проживання в Україні, про що повідомив органи поліції 01.06.2022 року, про що свідчить Талон-повідомлення єдиного обліку №6860 від 01.06.2022 року Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУ НП в Одеській області.

Враховуючи такі обставини позивач 07.07.2025 року звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою, в якій зазначив про видачу йому посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 , її втрату разом з паспортним документом, отримання відповіді від міграційних органів про видачу йому посвідки, відсутність рішень про її скасування та враховуючи неможливість надання паспорту у відповідності до «Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», а також неможливість отримати новий паспорт через військову агресію російської федерації проти України та не можливість виїхати за кордон, просив видати йому посвідку за наявними архівними документами, які надавалися ним під час отримання у 2005 році посвідки серії НОМЕР_1 .

До цієї заяви позивачем були додані копія посвідки серії НОМЕР_1 , копія витягу з реєстру територіальної громади, копія довідки Національної поліції про втрату документів, копія листа ГУ ДМС в Одеській області №Н-239/6/5101-25/5100.19.1/2793-25 від 21.03.2025 року.

Однак, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області позивачу надана відповідь №Н-504/6/5101-25/5100.19.1/7334-25 від 23.07.2025 року з посиланням на п. 40 «Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» та обґрунтуванням не можливості оформити посвідку на постійне проживання без наявності дійсного національного паспортного документа іноземця.

Крім того, позивач 07.07.2025 року звернувся до Державної міграційної служби України із заявою, в якій просив роз`яснити яким чином він може отримати посвідку на постійне проживання замість втраченої враховуючи також втрату паспорту громадянина російської федерації та не можливість його отримати через агресію російської федерації щодо України, однак отримав відповідь від 24.07.2025 року про те, що він не може отримати таку посвідку за відсутності дійсного паспортного документа громадянина російської федерації.

Враховуючи зазначені обставини позивач звернувся за захистом до суду та просить визнати бездіяльність відповідача щодо відмови в оформленні посвідки протиправною та зобов`язати відповідача видати таку посвідку замість втраченої.

Відповідно до положень ст. 26, 33 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень п. 17 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4, ч. 1, 2 ст. 5, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували в Україну отримують посвідку на постійне проживання. Підставою для оформлення посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства є дозвіл на імміграцію в Україну.

В`їзд в Україну та виїзд з України іноземців, які постійно проживають на території України, здійснюється за паспортним документом та посвідкою на постійне проживання.

Таким чином, відсутність у позивача посвідки на постійне проживання в Україні, яка йому оформлена у відповідності до вимог законодавства та щодо якої не приймалося рішення про її скасування, що не заперечується територіальним органом міграційної служби, не дає можливість позивачу належним чином користуватися конституційними правами, вільно пересуватися територією України та за її межі.

Відповідно до положень п. 1, 3, 6, 16, 40, 43, 46, 62, 64 «Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321, посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну. У разі втрати або викрадення посвідки іноземцю або особі без громадянства замість втраченої або викраденої оформляється та видається нова посвідка в порядку, встановленому для її обміну. Документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг, територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); 2) дійсний паспортний документ іноземця; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати; 7) документ, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, з даними про реєстраційний номер облікової картки платника податків (у разі наявності); 8) витяг з реєстру територіальної громади (у разі наявності).

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у п. п. 1, 2, 4-8 цього пункту.

Рішення про оформлення, обмін посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноваженою ним особою за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні чи видачі не пізніше ніж протягом десятого робочого дня з дати прийняття документів шляхом внесення до Реєстру інформації про строк, на який оформлено посвідку, з використанням кваліфікованого електронного підпису.

Після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

При цьому, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі коли, зокрема, іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки.

Посвідка відкликається ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі, зокрема, коли вона втрачена або викрадена; коли іноземець або особа без громадянства не звернулися для її обміну у строки, визначені п. 18 цього Порядку; тощо.

Позивач зазначає та не заперечує тієї обставини, що він не дотримався вимог «Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 та не подавав заяву у відповідності до цього Порядку, однак мотивував це тим, що він не може його дотриматися з об`єктивний причин, які перешкоджають йому отримати замість втраченого паспорту громадянина російської федерації новий паспорт з підстав закриття всіх посольств і консульств російської федерації на території України, агресією російської федерації проти України, неможливості виїхати за межі України для отримання паспорту в іншу країну, в якій є консульства та посольства російської федерації, за відсутності у нього посвідки на постійне проживання, яка ним втрачена.

Всі перелічені обставини не дають можливість та не давали протягом всього часу з 2022 року вчинити дії у відповідності до вимог законодавства України для вирішення спірного питання отримання замість втраченої нової посвідки на постійне проживання в Україні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Позивач просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови в оформленні позивачу посвідки на постійне проживання, однак суд вважає, що в цих вимогах позивачу слід відмовити, оскільки відповідач у відповідності до положень Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 до відповідача не звертався та суд не може зобов`язати розглянути таку заяву, яка у відповідності до вимог законодавства не подавалася.

Разом з цим, суд вважає, що є всі підстави для зобов`язання відповідача вчинити дії, а саме: оформити позивачу посвідку на постійне проживання замість втраченої посвідки на постійне проживання серії ОД №2168/05, виданої 31.08.2005 року, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 2, ч. 1, 2 ст. 6 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Одним із основних принципів адміністративного судочинства є верховенство права.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 14.06.2022 року у справі «L.B. v. LITHUANIA» за заявою № 38121/20, яке стосувалося відмови органів влади Литви видати особі, яка постійно проживав у державі на основі надання йому додаткового захисту, паспорт іноземця з тієї підстави, що він міг звернутися з проханням про його отримання до органів влади країни свого походження. Заявник зазначав, що його права за ст. 8 Конвенції та ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції були порушені.

Заявник, громадянин Росії чеченського походження, у 2001 році прибув до Литви; пізніше йому надавався додатковий захист у період між 2004 та 2008 роками через війну та масові порушення прав людини в Чеченській Республіці. Його заяви про надання притулку були відхилені. У 2008 році заявник отримав дозвіл на постійне проживання з підстави того, що він безперервно законно проживав у Литві впродовж п`яти років. До цього, у 2004 році, заявник отримав паспорт іноземця. До 2018 року після спливу строку дії попереднього документа йому видавали новий. Однак надалі органи влади відмовилися видати заявникові такий паспорт через те, що він не виконав одну з трьох умов, передбачених законом: з об`єктивних підстав він не міг отримати чинний паспорт чи відповідний проїзний документ в органах влади країни свого походження. Заявник безуспішно намагався оскаржити таку відмову до національних судів.

На думку Суду, ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції не може вважатися такою, що накладає на Договірні Держави загальний обов`язок видавати іноземцям, які проживають на їхніх територіях, будь-який документ, який дозволяє їм виїхати за кордон. Водночас Суд наголошує, що, за п. 2 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, право залишати будь-яку країну, включно з власною, гарантується «кожному». Суд повторює, що право на свободу пересування передбачає право виїхати до будь якої країни за вибором особи, до якої вона може бути допущена. Будь-який захід, за допомогою якого особі відмовляють у використанні документа, який, якби вона цього бажала, дозволив би їй покинути країну, є втручанням у права, гарантовані ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції (Berkovich and Others v. Russia). Втручання у право особи залишати будь-яку країну має відбуватися «відповідно до закону», переслідувати одну або декілька законних цілей, викладених у п. 3 ст. 2 Протоколу №4, і бути «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення такої мети (Mursaliyev and Others v. Azerbaijan).

Суд визнав, що в даному випадку було втручання у право заявника на свободу пересування. Таке втручання здійснювалося відповідно до національного законодавства. Однак воно не було «необхідним у демократичному суспільстві».

Рішення про відмову заявникові у видачі паспорта іноземця було ухвалене за відсутності пропорційності та виправданості і була обґрунтована формальними підставами.

Щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідки замість втраченої слід наголосити, що позивач не має можливості на цей час в силу агресії російської федерації проти України звернутися за отриманням втраченого паспорту до відповідних установ країни-агресора та подальшим вирішенням питання щодо виходу з громадянства цієї країни, оскільки не має посвідки на постійне проживання в Україні через втрату її, не може виїхати за територію України з цих підстав, не може навіть вільно пересуватися територією України зі відсутності будь-якого документу враховуючи військовий стан в Україні.

При цьому, відповідачем не надано до суду жодного доказу скасування, відкликання посвідки на постійне проживання позивача в Україні, не надано доказів неможливості перебування позивача в Україні, не надано доказів наявності будь-яких зауважень до позивача правоохоронних органів, органів СБУ, тощо, наявності подання цих органів про скасування посвідки.

Слід зазначити, що в законодавстві України відсутні норми законодавства, які б регулювали правовідносини, пов`язані з неможливість позивача з об`єктивних причин виконати вимоги «Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 з підстав агресії російської федерації проти України та введенням на території України військового стану, закриттям консульських та посольських установ російської федерації в Україні.

Суд враховує, що позивач з 1998 року проживає в Україні, з 2005 року документований посвідкою на постійне проживання в Україні та в спірних правовідносинах він не може отримати посвідку замість втраченої у відповідності до вимог законодавства з об`єктивних причин, яка йому раніше була видана, не скасована, а тому в даному випадку, суд вважає, що таке втручання в його права не є виправданим, не є необхідним в демократичному суспільстві, не є пропорційним, а тому його права підлягають захисту судом.

Слід зазначити, що жодної обставини крім відсутності паспорту іноземця відповідач у відповіді на заяву позивача не зазначає, наголошує, що отримати посвідку можливо тільки при наявності такого паспорту, Державна міграційна служба України на звернення про роз`яснення як в ситуації неможливості надання паспорту діяти, будь-яких роз`яснень не надала, а обмежилася посиланням на необхідність надання діючого паспорту громадянина російської федерації, який позивач надати не може з об`єктивних причин.

Відповідно до положень ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З врахуванням обставин, встановлених під час розгляду цієї справи та вищезазначених норм законодавства, належним способом захисту прав позивача буде часткове задоволення позовних вимог позивача та зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити позивачу посвідку на постійне проживання замість втраченої посвідки на постійне проживання серії ОД №2168/05, виданої 31.08.2005 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню в частині зобов`язання відповідача оформити позивачу посвідку на постійне проживання замість втраченої посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , виданої 31.08.2005 року, а в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014, ) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови в оформленні позивачу посвідки на постійне проживання, зобов`язання відповідача оформити позивачу нову посвідку на постійне проживання замість втраченої посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , виданої 31.08.2005 року задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання замість втраченої посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , виданої 31.08.2005 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА