Справа № 460/12800/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 460/12800/24 пров. № А/857/17846/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Матковської З.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року (судді Нор У.М., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне) у справі № 460/12800/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком від 25.06.2024 №98; зобов`язати відповідача призначити і виплатити позивачу пенсію за віком із 14.04.2024, зарахувавши до його загального страхового стажу періоди: навчання на курсах по підготовці водіїв транспортних засобів з 01.09.1979 по 06.05.1981; роботи з 03.05.1988 по 04.01.1991 у Бюро міжнародного молодіжного туризму «Супутник»; роботи з 18.09.1992 по 21.06.1993 у Державному малому підприємстві «Інтепп»; роботи з 22.06.1993 по 15.01.1995 у Закритому акціонерному товаристві «Погорина»; зайняття підприємницькою діяльністю з 11.11.1998 по 31.05.2000 та з 01.12.2000 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.04.2009 в календарному обчисленні.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком від 25.06.2024 №98. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.06.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду, зарахувавши до загального страхового стажу періоди: навчання на курсах по підготовці водіїв транспортних засобів з 01.09.1979 по 06.05.1981; роботи з 03.05.1988 по 04.01.1991 у Бюро міжнародного молодіжного туризму «Супутник»; роботи з 18.09.1992 по 21.06.1993 у Державному малому підприємстві «Інтепп»; роботи з 22.06.1993 по 15.01.1995 у Закритому акціонерному товаристві «Погорина»; зайняття підприємницькою діяльністю з 11.11.1998 по 31.05.2000 та з 01.12.2000 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.04.2009 в календарному обчисленні. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подав.

Згідно статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач після досягнення 60 літнього віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області №98 від 25.06.2024 відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу 31 рік (наявний страховий стаж 18 років 10 місяців 21 день). Зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 03.05.1988 по 04.01.1991 у Бюро міжнародного молодіжного туризму «Супутник» (оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення не придатна для читання); з 18.09.1992 по 21.06.1993 у Державному малому підприємстві «Інтепп» (оскільки наявне виправлення номеру наказу про звільнення з роботи); з 22.06.1993 по 15.01.1995 у Закритого акціонерного товариства «Погорина» (оскільки дописано номер та дату наказу про прийняття на роботу та відсутній підпис відповідальної особи, якою внесений запис про звільнення з роботи). З розрахунку загального страхового стажу, обчисленого відповідачем при прийнятті спірного рішення не зараховано в календарному обчисленні періоди зайняття ним підприємницькою діяльністю з 11.11.1998 по 31.05.2000, а період з 01.12.2000 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.04.2009.

Позивач не погоджуюсь з діями відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач віку 60 років досягнув ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому, визначальним для перевірки правомірності оскарженого рішення є встановлення наявності у нього на дату звернення із заявою про призначення пенсії мінімального страхового стажу 31 рік.

Згідно статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно п. 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі Порядок №637), час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Час навчання у навчальних закладах підтверджується, зокрема, свідоцтвами.

Згідно свідоцтва Серія НОМЕР_1 від 13.05.1981, підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно з 01.09.1979 по 06.05.1981 навчався по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії «С» і на випускних іспитах відповідно до протоколу №3 від 06.05.1981 отримав оцінки, внаслідок чого видане свідоцтво серії НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Довідкою Рівненського міжшкільного ресурсного центру №97 від 23.05.2024 підтверджується навчання ОСОБА_1 у Міжшкільному навчально-виробничому комбінаті м. рівне за програмою підготовки водіїв транспортних засобів категорії «С» з 01.09.1979 по 06.05.1981. На підставі протоколу №3 від 06.05.1981 ОСОБА_1 видано свідоцтво серія НОМЕР_1 від 06.05.1981.

Відповідач вказав на відсутніми підстави для зарахування до загального страхового стажу позивача періодів роботи: з 03.05.1988 по 04.01.1991 у Бюро міжнародного молодіжного туризму «Супутник» (оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення не придатна для читання); з 18.09.1992 по 21.06.1993 у Державному малому підприємстві «Інтепп» (оскільки наявне виправлення номеру наказу про звільнення з роботи); з 22.06.1993 по 15.01.1995 у Закритого акціонерного товариства «Погорина» (оскільки дописано номер та дату наказу про прийняття на роботу та відсутній підпис відповідальної особи, якою внесений запис про звільнення з роботи).

Перевіряючи правомірність поведінки Пенсійного органу в цій частині суд наголошує, що робота на підставі трудових договорів, як зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788-XII зараховується до стажу роботи незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), п. 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до записів трудової книжки позивача Серія НОМЕР_3 , дата заповнення 07.12.1982: Запис №04 від 03.05.1988 прийнятий по переводу на посаду інструктора Бюро міжнародного молодіжного туризму «Супутник» (наказ від 01.05.1988 №56-Б); Запис №05 від 04.01.1991 звільнений по переводу в підприємство «РозвитоК ст. 36 п. 5 КЗпП УРСР (наказ від 04.01.1991 №2); Запис №08 від 18.09.1992 призначений на посаду директора Державного малого підприємства «Інтепп» (наказ №32 від 18.09.1992); Запис №09 від 21.06.1993 звільнений із займаної посади у зв`язку з закриттям Державного малого підприємства «Інтепп» (наказ №8 від 21.06.1993); Запис №10 від 22.06.1993 прийнятий на посаду заступника директора Закритого акціонерного товариства «Погорина» (наказ №21 від 21.06.1993); Запис №11 від 16.01.1995 звільнений з посади за ст. 38 КЗПП України (наказ від 16.01.1995 №48);

Підставами для не зарахування до страхового стажу позивача вказаних вище періодів роботи при призначенні пенсії за віком на думку відповідача був той факт, що: з 03.05.1988 по 04.01.1991 у Бюро міжнародного молодіжного туризму «Супутник» (оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення не придатна для читання); з 18.09.1992 по 21.06.1993 у Державному малому підприємстві «Інтепп» (оскільки наявне виправлення номеру наказу про звільнення з роботи); з 22.06.1993 по 15.01.1995 у Закритому акціонерному товаристві «Погорина» (оскільки дописано номер та дату наказу про прийняття на роботу та відсутній підпис відповідальної особи, якою внесений запис про звільнення з роботи).

Згідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції №58, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції №58).

Судом першої інстанції вірно встановлено з чим і погоджується апеляційний суд, що у записі №04 трудової книжки про звільнення позивача з роботи дійсно міститься відтиск печатки, який є не читабельним.

Разом з тим, такий відтиск виконаний понад 36 років тому, через давність виконання його якість втратилась, при цьому збережена інформація про всі інші без винятку періоди роботи, посаду та номер наказу.

У записі №09 трудової книжки про звільнення позивача з роботи дійсно міститься мінімальне наведення номеру наказу про звільнення, яке на достовірність змісту записів про роботу не впливає, позаяк така робота підтверджена іншими належними записами.

У записі №10 трудової книжки від 22.06.1993 про прийняття позивача на посаду у Закрите акціонерне товариство «Погорина» міститься запис про дату і час наказу, виконаний чорним кольором, а сам запис №11 про звільнення дійсно не містить підпису та посади особи, яка внесла запис про звільнення, водночас, він засвідчений печаткою підприємства.

На підставі п. 3 Порядку №637 позивач надав відповідачу довідку ЗАТ «Погорина» від 12.01.1993, якою підтверджується, що ОСОБА_2 був прийнятий на посаду заступника директора ЗАТ «Погорина» 22.06.1993 згідно з наказом №21 від 21.06.1993, звільнений з посади за ст. 38 КЗпП України згідно з наказом №48 від 16.01.1995.

Доводів Пенсійного органу не достатньо для відмови у зарахуванні зазначених періодів, позаяк ГУ ПФУ в Кіровоградській області застосовано надмірний формалізм до записів трудової книжки та перекладено на позивача обов`язок щодо доведеності реальності факту такої роботи.

Більшість відомостей про спірні періоди роботи позивача, які Пенсійний орган не бажає зараховувати до загального страхового стажу, внесені з дотриманням вимог Інструкції №58, зокрема, відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписами уповноваженої особи та скріплені печатками юридичних осіб, з посиланням на відповідні накази.

З таких даних в їх сукупності можна цілком точно та достовірно встановити місце, посаду та період роботи позивача, а також номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Доказів визнання недостовірними записів у трудових книжках щодо даних періодів роботи Пенсійними органами не надавалось. Обов`язок щодо повноти та правильності внесення до трудової книжки даних покладено на роботодавця, тобто на підприємства, де працював позивач.

Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 справа №687/975/17, від 23.04.2019 справа №593/1452/16-а, від 30 серпня 2021 року справа №300/860/17.

У пункті 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Ані Законом №1058-IV, ані Порядком №637 не встановлено критерію оцінки оформлення трудової книжки при вирішенні питання щодо призначення пенсії за віком. Встановлення такого критерію відповідачем у даному випадку не обумовлено жодним нормативно-правовим актом, а тому пенсійний орган діяв поза межами правового регулювання, що суперечить ст. 19 Конституції України.

Згідно ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Нормами п.4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, відповідно до якого, управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, відповідач не був позбавлений права, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звернутись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи і характер праці.

Відповідачами не надано доказів здійснення своїх повноважень щодо отримання додаткових документів чи допомоги позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для підтвердження або ж спростування факту роботи у спірний період на роботі.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені вище обставини та надані суду докази підтверджують, що позивач дійсно працював з 03.05.1988 по 04.01.1991 у Бюро міжнародного молодіжного туризму «Супутник», з 18.09.1992 по 21.06.1993 у Державному малому підприємстві «Інтепп», з 22.06.1993 по 15.01.1995 у Закритому акціонерному товаристві «Погорина», чого, як вважає суд, було більш ніж достатньо Головному управлінні Пенсійного фонду України у Кіровоградській області для вирішення питання про зарахування періоду такої роботи до страхового стажу, а тому поведінка відповідача щодо не зарахування вказаних вище періодів роботи до загального страхового стажу є надмірним формалізмом і визнається судом протиправною.

Зі змісту розрахунку загального страхового стажу, як додатку до рішення про відмову в призначенні пенсії вбачається, що до загального страхового стажу не зараховано період зайняття позивачем підприємницькою діяльністю з 11.11.1998 (дня звільнення з роботи та початок зайняття підприємницькою діяльністю) по 31.05.2000 (день, що передує дню працевлаштування) та з 01.12.2000 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.04.2009 в календарному обчисленні, позаяк, як встановлено судом зараховано лише по одному місяцю із кварталу.

Стосовно твердження позивача, що Пенсійний орган не врахував надані ним документи, що підтверджували період здійснення підприємницькою діяльністю та поквартальна (один раз в квартал) сплату страхових внесків у розмірах, більших за мінімальний і подання лише річних звітів про свою діяльність, як вимагалось чинним законодавством, суд зазначає наступне.

Свідоцтвом Серія В00 №737718, виданим державним реєстратором Виконавчого комітету Рівненської міської ради, підтверджується реєстрація ОСОБА_1 фізичною особою підприємцем 05.08.1996, номер запису 0007734.

Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV доповнено пунктом 3-1, яким передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Законодавчо були змінені умови щодо зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування.

Починаючи з 01 січня 2004 структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

З 06.09.1996 набрала чинності Інструкція про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 11-1 від 06.09.96 (далі - Інструкція №11-1).

Відповідно до пунктом 2.7 Інструкції №11-1, платниками обов`язкових страхових внесків до Пенсійного фонду є, зокрема, громадяни, які займаються індивідуальною підприємницькою діяльністю, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси та інші громадяни, діяльність яких заснована на приватній власності фізичної особи та виключно її праці (в редакції Інструкції №11-1, чинній з 29.07.97 - фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, адвокати, приватні нотаріуси).

Згідно з п. 4.7 Інструкції №11-1, тариф обов`язкових страхових внесків до Пенсійного фонду для платників, зазначених у пункті 2.7 цієї Інструкції - 33,6 відсотка суми доходу (в редакції Інструкції №11-1, чинній з 29.07.97 - 32 відсотки від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яку обчислено в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України).

Відповідно до пункту 7.2 Інструкції №11-1 страхові збори сплачуються платниками, зазначеними в пункті 2.7 цієї Інструкції, щоквартально із сум фактично одержаного доходу за звітний період (квартал) не пізніше як 20 квітня, 20 липня, 20 жовтня і 1 лютого наступного року за звітним. При цьому сплата зборів за четвертий квартал календарного року проводиться авансом до 15 грудня із суми очікуваного (оцінного) доходу за цей період.

Згідно пункту 18.4 Інструкції №11-1 платники внесків, зазначені в пп.2.2, 2.3, 2.4, 2.7 цієї Інструкції, зобов`язані зберігати облікові дані про нарахування, утримання та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду протягом трьох років.

Відповідно до пункту 19 Інструкції №11-1 визначено відповідальність платників внесків.

Згідно з п. 17.1 контроль за правильним нарахуванням, своєчасним і повним перерахуванням та надходженням внесків, інших платежів, а також витрачанням коштів Пенсійного фонду здійснюється органами Пенсійного фонду.

Пунктом 7.7 Інструкції №11-1 передбачено, що орган Пенсійного фонду видає довідку про сплату страхових зборів (додаток №4 цієї Інструкції) платникам, що припинили підприємницьку діяльність або змінили місце проживання, а також для подання її до органів соціального захисту населення при призначенні або перерахунку пенсії.

У період з 06.09.1996 сплата внесків до Пенсійного фонду була обов`язковою в тому числі для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність та не використовують працю найманих працівників. За порушення порядку сплати внесків до Пенсійного фонду Інструкцією №11-1 передбачено відповідальність. При цьому обов`язки щодо видачі довідки згідно з додатком №4, контролю за правильним нарахуванням, своєчасним і повним перерахуванням та надходженням внесків покладався на органи Пенсійного фонду України.

З урахуванням законодавства про порядок сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, яке діяло у період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 06.09.1996 по 14.12.2001 (Інструкція №11-1), суд вважає, що відомості про страховий стаж за вказаний період можуть бути враховані на підставі довідки за формою, передбаченою додатком №4 до Інструкції №11-1, або на підставі облікових даних про сплату страхових внесків, ведення яких віднесено до функцій органів Пенсійного фонду України.

Обов`язок щодо перевірки відомостей про сплату позивачем внесків до Пенсійного фонду України покладається на відповідача.

Судом встановлено, що позивачем надавались ліцензія для здійснення торгівельної діяльності від 10.06.1997, що діяла до 10.06.2000 та ліцензія серія АА №315964, що діяла з 08.10.2002 по 08.10.2005, листи Головного управління ДПС у Рівненській області від 23.04.2024 №84/Б/17-00-12-01-05 про те, що документи, які підтверджували би форму звітності та оподаткування ФОП ОСОБА_1 через закінчення строку їх зберігання були знищені, надати витребувану інформацію є неможливо. Таким чином, під час вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 1998 по 2003 відповідач був зобов`язаний самостійно перевірити облікові дані та звітність про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказаний період.

Відповідачем не надано доказів, що підтверджують або спростовують сплату позивачем страхових внесків до Пенсійного фонду України у спірний період, зокрема, звіти форми №4-ПФ, передбачені Інструкцією №5-5, документи, які щокварталу подавалися платниками відповідно до вимог Інструкції №11-1, облікові дані про наявність у позивача недоїмки або інші письмові докази про сплату страхових внесків за вказаний період.

Листом ГУ ДПС у Рівненській області та витягом з реєстру підтверджується, що позивач 05.08.1996 зареєстрований як фізична особа-підприємець, та 15.01.2015 провів державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за власним рішенням.

Відсутність в індивідуальних відомостях про застраховану особу інформації за період з 05.08.1996 без перевірки облікових даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, зокрема, звітів форми №4-ПФ, що передбачені Інструкцією №5-5, документів, які щокварталу подавалися платниками відповідно до вимог Інструкції №11-1, облікових даних про наявність у ОСОБА_1 недоїмки або інших письмових доказів щодо сплати страхових внесків за вказаний період - не може бути підставою для відмови у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу позивача.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності була запроваджена Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» №727/98 від 03.07.1998, який діяв до 01.01.2012, зокрема, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи.

З 01.01.2012 і по даний час діють положення Податкового кодексу України, у главі 1 розділу XIV якого встановлено правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.

Згідно пункту 291.2. статті 291 цієї глави спрощена система оподаткування, обліку та звітності це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Таким чином, належними доказами, якими підприємець, який перебував на загальній чи спрощеній системі оподаткування, може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01.07.2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01.07.2000 - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 по справі №643/20104/15-а.

Як вбачається з матеріалів справи, що в період з 01.01.2004 позивач оплачував страхові внески щоквартально, водночас до його загального страхового стажу період зайняття підприємницькою діяльністю з 01.01.2004 зарахований виключно у вигляді одного місяця із кварталу, що свідчить про протиправність поведінки такого Пенсійного органу.

Відсутність заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності, а тому відповідні періоди провадження підприємницької діяльності відповідач неправомірно не зараховував до страхового стажу позивача в календарному обчисленні.

Відповідачем не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання уточнюючої інформації, натомість відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи за відсутності належних підстав.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позивач має право на врахування до його страхового стажу вищезазначених спірних періодів роботи.

Згідно пунктів 1, 2 частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Станом на день звернення позивача з заявою про призначення пенсії за віком, позивач досяг віку 60 років. Рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії ґрунтувалось на відсутності необхідного страхового стажу 31 рік. В оскаржуваному рішенні, відповідач протиправно дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними та скасування рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивачу, а також зобов`язання відповідача зарахувати до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком спірних періодів, а тому правильно зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача від 17.06.2024 про призначення пенсії за віком із урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) та Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року у справі №460/12800/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Ільчишин
судді В. В. Гуляк
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 14.11.25