Справа № 560/14884/25
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

17 листопада 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Гречаника Олександра, начальника відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Гречаника Олександра, начальника відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №089633 від 13.08.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до постанови відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті №089633 від 13.08.2025 на позивача накладено стягнення у вигляді адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 гривень на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", у зв`язку із нібито відсутністю при перевезенні вантажу документів, передбачених статтею 48 вищевказаного Закону. Також вказує, що не є належним суб`єктом відповідальності, оскільки, будучи лише власником автомобіля, а не зареєстрованим автомобільним перевізником (ФОП або юридичною особою), вона не могла бути притягнута до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, яка стосується саме перевізників. Крім того, позивач не керувала транспортним засобом і не здійснювала перевезення вантажу (що виконував інший водій), а відповідальність за виявлені порушення (відсутність документів водія тахокарт) покладається на фактичного перевізника або водія, а не на непрацюючого власника.

З винесенням даної постанови позивач не згодна, вважає її такою, що складена неправомірно, а тому має бути скасована.

Ухвалою від 01 вересня 2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач подав відзив, в якому зазначає, зазначає, що під час проведення рейдової перевірки посадові особи державної служби діяли відповідно до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006. Зазначає, що під час перевірки встановлено, що на транспортному засобі, що належить позивачу, у водія ОСОБА_2 були відсутні тахокарти за період з 05.05.2025 по 02.06.2025 або бланк підтвердження діяльності. На підставі акту перевірки прийнято оскаржену постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за яке передбачена абзацом 3 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яку позивач вважає протиправною.

Дослідивши позовну заяву, оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.

02.06.2025 року під час проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт при здійсненні перевезень пасажирів і вантажів посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області було складено акт № ОАР022075.

У ході перевірки оглянуто транспортний засіб DAF 95XF380, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , яким керував водій ОСОБА_2 .

Встановлено, що водій 02.06.2025 здійснював перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки тахокарт за період з 05.05.2025 по 02.06.2025 або бланку підтвердження діяльності.

В акті перевірки № ОАР022075 зазначено, що під час перевезення вантажу згідно з ТТН № Р775 від 02.06.2025 перевізник не забезпечив водія належними документами, зокрема заповненими картками за період з 05.05.2025 по 02.06.2025 та бланком підтвердження діяльності водія. Вказано, що відповідальність за такі порушення передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме за перевезення вантажів без документів, визначених ст. 48 цього Закону.

13 серпня 2025 року в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, винесено постанову №089633 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000 грн.

Згідно разового договору заявки про надання транспортно-експедиційних послуг на перевезення вантажу від 31.05.2025, ФОП ОСОБА_3 являється експедитором та ОСОБА_1 є виконавцем.

Відповідно до ТТН № Р775 від 02.06.2025 автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_3 .

Вважаючи дану постанову протиправною, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт»(даліЗакон №2344-ІІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567(даліПорядок №1567, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За правилами пункту 2 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно із пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, у тому числі, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

У пунктах 20, 21, 25 Порядку №1567 передбачено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103(далі - Положення №103, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно із пунктами 4, 5, 8 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, у тому числі: здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

З огляду на викладене, державний контроль за додержанням автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт направлений, у тому числі, на дотримання цими суб`єктами вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №2344-ІІІ:

автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;

водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно достатті 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, аналіз положеньстатті 48 Закону №2344-ІІІдає підстави вважати, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі- Інструкція №385).

Виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР (пункт 1 розділу ІІІ Інструкції №385).

За визначеннями, наведеними у пункті 4 розділу І Інструкції №385, контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Пункт 8 розділу ІІІ Інструкції №385 визначає, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Інструкції №385повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно доЗакону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Пунктом 8 розділу ІІ Інструкції №385передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт (п.10-12 розділу ІІ Інструкції №385).

Пунктом 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340(даліПоложення №340), установлено, що Водій, що керує ТЗ, на автобусних маршрутах протяжністю до 50 км включно, вантажними автомобілями з повною масою до 3,5 тонн включно, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв, або використовувати діючий та повірений тахограф.

У пунктах 1.2, 1.3 Положення №340 передбачено, що воно встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Відповідно до пункту 1.4 Положення №340 воно не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються, зокрема, фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.

При цьому, пункті 1.5 Положення №340 визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами.

Відповідно до пункту 6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, на автобусних маршрутах протяжністю до 50 км включно, вантажними автомобілями з повною масою до 3,5 тонн включно, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв, або використовувати діючий та повірений тахограф.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 т, які використовуються суб`єктами господарювання для внутрішніх перевезень вантажів, в обов`язковому порядку повинні бути обладнані діючим та повіреним тахографом.

Згідно з пунктом 1.3 Інструкції № 385 ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Отже, порядок облаштування транспортного засобу тахографом передбачено законодавством лише для осіб, які надають послуги з перевезення вантажів.

Абзацом 3 частини 1статті 60 Закону №2344-ІІІвстановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями39і48цьогоЗакону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд звертає увагу, що за вимогами статті 60 Закону №2344-ІІІ суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник, а відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до перевізників.

Таким чином, спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту, чи є позивач перевізником в розумінні Закону №2344-ІІІ.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону №2344-ІІІ).

Згідно зі статтею 50 Закону №2344-ІІІ договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із положеннями частин 1 та 3 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами)).

Як вбачається з матеріалів справи, водій ОСОБА_2 транспортним засобом, що належить позивачу, перевозив вантаж.

Власником транспортного засобу, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, реєстраційний номер якого НОМЕР_1 , є позивач.

Згідно разового договору-заявки на надання транспортно-експедиційних послуг від 31.05.2025 ФОП ОСОБА_3 є експедитором, а ОСОБА_1 є виконавцем.

Відповідно до пункту 1, зазначеного договору, перевезення здійснюється згідно правил перевезень автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.97 р. Виконавець несе повну матеріальну та фінансову відповідальність за збереження вантажу та упакування» після прийняття вантажу до перевезення.

Пунктом 4 вказано, що запізнення, неподання автомобіля- до місця завантаження, вивантаження сплачується Виконавцем розмірі 200 грн.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 надавала транспортно-експедиційні послуги ТОВ «Торговий Дім Крафт-Мілк» відповідно до договору-заявки на перевезення вантажу № 86 від 31 травня 2025 року за маршрутом: Харків Рівне Луцьк Сокаль Івано-Франківськ Мукачево Хуст.

Відповідно до порядку здійснення транспортно-експедиторської діяльності, для виконання перевезень ФОП ОСОБА_3 , як експедитор, залучає сторонній транспорт. З її пояснень убачається, що для виконання зазначеного перевезення було найнято транспортний засіб автомобіль DAF НОМЕР_1 з причепом SAMRO НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , що підтверджується технічними паспортами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 . Водієм під час перевезення був ОСОБА_2 .

На перевезення між сторонами укладено разовий договір-заявку на перевезення вантажу від 31.05.2025. З матеріалів справи також установлено, що зазначений транспортний засіб не належить підприємству ФОП ОСОБА_3 , а договір оренди щодо його використання між сторонами не укладався.

У даному випадку суд встановив, що саме ОСОБА_1 є автомобільним перевізником, оскільки відповідно до разового договору-заявки від 31.05.2025 саме вона, як виконавець перевезення, забезпечувала здійснення транспортування вантажу із залученням належного їй транспортного засобу та водія, що підтверджується матеріалами справи та технічними документами на транспортний засіб; отже, саме на неї покладається обов`язок забезпечити наявність документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому оскаржувана постанова №089633 від 13.08.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу винесена правомірно та у відповідності до вимог законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

З огляду на встановлені обставини справи та вищевикладені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку що відповідач не порушив права позивача. Тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Гречаника Олександра, начальника відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області про про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 )
Відповідач:Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Гречаник Олександра, начальника відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області (вул. Соборна, буд. 75,м. Хмельницький, Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29005 , код ЄДРПОУ - 39816845)

Головуючий суддя П.І. Салюк