Справа № 640/26313/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., секретар судового засідання Заліська Є.Я., за участі представника позивача Лук`янової Ю.В., представника відповідача Смирнової К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

27.12.2019 Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Державної казначейської служби України про:

- визнання протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у не встановленні для Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" економічно обґрунтованого тарифу на розподіл природного газу у період з 2016 по 2019 рік;

- стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" 230 544 899,74 грн. без ПДВ в рахунок відшкодування майнової шкоди, яка завдана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

- визнання протиправною та скасування постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.12.2019 № 3030 " Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Лубнигаз";

- зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановити для Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" економічно обґрунтований тариф на послуги розподілу природного газу на 2020 рік у розмірі 2,34 грн. за 1м3 розподіленого природного газу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок прийняття Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) спірної постанови були порушені положення чинного законодавства у сфері енергетики, чим порушуються права позивача, як особи яка надає комунальні послуги.

Позивач зазначив, що постановами НКРЕКП № 1376 від 29.12.2015, від 31.03.2016 № 554, від 27.09.2016 № 1626 та від 15.12.2016 № 2295 були встановлені тарифи, проте встановлені тарифи жодним чином не забезпечували товариству покриття економічної обгрунтованих витрат, залучення інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обгрунтованої прибутковості, відшкодування обгрунтованих витрат, тобто позивачу було заподіяно внаслідок вказаного майнову шкоду, яку позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України.

Позивач послався на норми Законів України «Про природні монополії», «Про ціни та ціноутворення», «Про ринок природного газу» та «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» обґрунтовуючи позовні вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Внаслідок ліквідації Окружного адміністративного суду міста Києва вказана справа надійшла 25.02.2025 на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Представником відповідача в суді першої інстанції було подано клопотання про закриття провадження у справі № 640/26313/19 в частині позовних вимог: про визнання протиправною та скасування постанови НКРЕКП від 24.12.2019 № 3030 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Лубнигаз".

Дане клопотання було мотивоване тим, що рішення НКРЕКП з питань установлення цін та тарифів, у тому числі на послуги розподілу природного газу, є за своєю юридичною природою нормативно-правовим актом і, відповідно до частини 2 статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Згідно матеріалів справи, постанова НКРЕКП встановлює нові тарифи на послуги розподілу природного газу для АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз", з 01.01.2020 до 30.06.2020, зокрема: тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,05 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ), з 01.07.2020, зокрема: тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,33 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).

Крім того, постанова НКРЕКП від 24.12.2019 № 3030 (спірна) втратила чинність відповідно до Постанови НКРЕКП від 16.12.2020 № 2456.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 вказане клопотання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про закриття провадження в частині позовних вимог було задоволено частково, закрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, а саме в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови НКРЕКП від 24.12.2019 № 3030 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Лубнигаз".

Приймаючи ухвалу суду про закриття провадження суд першої інстанції виходив з того, що нормативно-правовий акт, який на момент прийняття судового рішення у судовій справі, вже був не чинним, не підлягає повторно визнанню нечинним, в порядку статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи приписи частини третьої цієї статті, оскільки нормативний акт, що є не чинним не може бути оскаржений, а отже і визнаним нечинним повторно в судовому порядку. І аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі №640/10978/19.

Проте, ця ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 про закриття провадження не оскаржується в апеляційному порядку.

В апеляційному порядку оскаржується інша ухвала Харківського окружного адміністративного суду від цієї ж дати, 17.06.2025, про залишення позовних вимог без розгляду.

Вказана ухвала обгрунтована тим, що позивачем пропущений строку звернення до суду з такими позовними вимогами.

Суд першої інстанції зазначив, що надійшло клопотання представника Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог, що стосується стягнення збитків (майнової шкоди), заявлених за період 2016 - 2019 роки, із посиланням на пропуск позивачем строку звернення із позовом до суду в цій частині.

Отже, постановлюючи вказану ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що предметом розгляду цієї справи є стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача 230 544 899,74 грн. без ПДВ в рахунок відшкодування майнової шкоди, яка завдана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг і позивач мав би дізнатися про такі збитки, які як він зазначає були йому заподіяні за результатами діяльності у 2016 - 2019 роках.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що Звіт діяльності позивача знаходится на сайті позивача за посиланням https://lubnygaz.com.ua/finances/, що також підтверджує обізнаність позивача про його права та обов`язки внаслідок господарської діяльності за ці роки, які позивач вважає негативними.

Отже, суд першої інстанції, констатує, що позивач з цим позовом звернувся до суду 27.12.2019, тобто з порушенням законодавчо встановленого шестимісячного строку звернення до суду з такими позовними вимогам.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивач вважає, що строк звернення до суду з цим позовом не пропущений, оскільки позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору протягом 2019-2021 року, зокрема постановою НКРЕКП № 1635 від 29.09.2021 було запроваджено механізм коригування планової тарифної виручки на суму понесених витрат, які не були включені до попередніх тарифів.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про правильність висновків суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2025 відкрито апеляційне провадження та витребувано справу зі суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2025 слухання справи призначено у відкрите судове засідання.

Слухання справи з поважних причин продовжувалось.

У судовому засіданні апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Слід зазначити, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, положення КАС України встановлюють для позивача чіткі строки звернення до суду за захистом своїх прав, а в разі наявності поважних причин пропуску таких, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами та підтверджені належними доказами, процесуальне законодавство допускає можливість поновлення пропущених строків.

Колегія суддів вважає, що при визначенні початку цього строку підлягає з`ясуванню момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

При цьому, саме позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 КАС, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до змісту статті 121 КАС, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, враховуючи встановлені обставини на наведені норми закону, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про пропущення позивачем строку звернення до суду з таким позовом, оскільки, позивач про порушені свої права (отримання збитків) як позивач зазначив дізнався, обрахував виходячи зі змісту інших постанов НКРЕКП № 1376 від 29.12.2015, від 31.03.2016 № 554, від 27.09.2016 № 1626 від 15.12.2016 № 2295.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.11.2019 у справі № 9901/405/19 та Верховним Судом у постанові від 27.11.2018 № 473/2236/17 вказано загальний підхід до визначення поважності пропуску процесуального строку, проте у цих рішеннях наголошено, що у кожній конкретній справі необхідно враховувати фактичні обставини справи для прийняття законного і обґрунтованого рішення щодо поновлення (або відмови у поновленні) строку на звернення до суду.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, позивач пропустив строк звернення до суду із цим позовом, а повідомлені у заяві обставини пропуску цього строку (досудове врегулювання спору) не є поважними.

Таким чином, всі наведені доводи апелянта не заслуговує уваги, оскільки не спростовує правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Надаючи оцінку всім іншим доводам позивача, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст виготовлено 10.11.2025.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 р. - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

В.В. Файдюк