Справа № 766/9307/25
Суддя: Зуб І. Ю.
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 766/9307/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2025р. Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді - Зуб І.Ю., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні міського суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 )про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, ,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із даним позовом в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №2705КВА від 28.05.2025 у справі про адміністративне правопорушення про нарахування штрафу у сумі 25 500,00 грн. та закрити провадження у справі.

Позов мотивований таким.

10 червня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дізнався про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 склав Постанову №2705КВА від 28.05.2025 року у справі про адміністративне правопорушення.

Даною постановою Відповідач постановив визнати Позивача винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накласти на Позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 25 500,00 грн.

В Постанові зазначено наступне: «в порушення вимог ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», будучи належним чином сповіщений повісткою №3050500 про необхідність явки 31.03.2025 в ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вказаний виклик не з`явився і продовжував використовувати свій час на власний розсуд до 27.05.2025, коли був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, що підтверджується даними реєстру «ІНФОРМАЦІЯ_3» та виявлено протоколом від 27.05.2025».

Вважає Постанову №2705КВА від 28.05.2025 незаконною і необґрунтованою.

При розгляді моєї справи Відповідач не зібрав жодного доказу наявності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Працівники поліції 27.05.2025 запитали на перевірку його паспорт, після чого залишили паспорт в себе і відмовились його віддати, без складення протоколу про вилучення паспорту, без пред`явлення своїх документів, прізвищ і посад, що є порушенням Статуту та Положення про паспорт громадянина України, затверджений Постановою ВРУ від 02.09.1993.

Отже працівники поліції в порушення чинного законодавства України вилучили його паспорт, сказали що треба проїхати з ними на 15 хвилин все перевірити, відвезли позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 та віддали паспорт невідомому чоловіку в цивільному. На вимогу повернути позивачу паспорт цей невідомий чоловік в цивільному сказав чекати і пішов. Потім протягом чотирьох годин паспорт позивача знаходився в невідомих осіб, які не представились, не показали свої документи. Позивачу невідомо, що робили з його паспортом протягом цих чотирьох годин 27.05.2025.

В оскаржуваній Постанові зазначено, що позивач вину в скоєнні адміністративного правопорушення не визнав, від пояснень та підписання протоколу відмовився. Натомість пояснень від нього ніхто не питав, від мене вимагали щось підписати, не пояснивши зрозуміло що саме. Він нездужав через нервовий стрес і перестав розуміти що від нього вимагають.

Стан його здоров`я потребує лікування, але через перебування в ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом тривалого часу довелося пропустити прийом ліків. Внаслідок перенесеного нервового стресу 27.05.2025 стан мого здоров`я погіршився. Наступного дня 28.05.2025 довелося звертатися до лікарні за допомогою, про що додаю підтверджуючі медичні документи з лікарні.

Ухвалою суду від 18.06.2025 року було відкрито спрощене провадження у справі.

Представником відповідача подано відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог або залишити позовну заяву без розгляду. Відзив мотивований таким.

27.05.2025 р. уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до змісту якого вбачається, що гр. ОСОБА_1 будучи таким, що перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порушення вимог ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в умовах особливого періоду, будучи належним чином оповіщеним повісткою про необхідність явки 31.03.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4, на вказаний виклик не з`явився, в зв`язку з чим був оголошений в розшук, доки був доставлений національною поліцією до ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.З ст.210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Гр-ну ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, а також повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 28.05.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується його власним підписом. При складанні протоколу був приступній, від пояснень відмовився. Пояснення гр-на ОСОБА_1 , що він не отримував повістку, не відповідають дійсності, так мобільної групою оповіщення 29.03.2025 йому була вручена повістка №3050500 про необхідність явки в ІНФОРМАЦІЯ_4 31.03.2025 року, що підтверджується власним підписом гр-на ОСОБА_1 , яку він проігнорував та до ІНФОРМАЦІЯ_4 не з`явився.

На підставі складеного протоколу, матеріалів оповіщення, 28.05.2025 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої на гр. ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500 грн. при винесенні постанови керувався діючими нормами законодавства.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлений належним чином, подав заяву про проведення розгляду у його відсутності, позовні вимоги підтримує..

Представник відповідача про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час розгляду справи. Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, суд ухвалює про розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та додані документи, суд встановив наступне.

Постановою №2705КВА від 28.05.2025 року визнано громадянина ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.З ст. 210-1 КУпАП та накласти на громадянина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою АДРЕСА_3 ; паспорт НОМЕР_3 ; тел: - НОМЕР_4 , ІПН - НОМЕР_1 ) адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що згідно з розділом 20 п.1 п.п.5 Податкового кодексу України складає 25 500,00 гривень (двадцять п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.).

В тексті постанови вказано: «громадянин ОСОБА_1 будучи таким, що перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порушення вимог ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. З ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», будучи належним чином оповіщений повісткою №3050500 про необхідність явки 31.03.2025 року в ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вказаний виклик не з`явився і продовжував використовувати свій час на власний розсуд до 27.05.2025 року, коли був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.З ст.210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, що підтверджується даними реєстру «ІНФОРМАЦІЯ_3» та виявлено протоколом від 27.05.2025 року.

При розгляді справи враховано ті обставини, що ОСОБА_1 вину в скоєні адміністративного правопорушення не визнав, від пояснень та підписання протоколу відмовився.»

Доказів вручення постанови в день її складення у відмітках на постанові не містяться,

Стороною відповідача долучено копію протоколу від 27.05.2025 року у справі про адміністративне правопорушення, в якому вказано, що ОСОБА_1 від підпису в протоколі відмовився.

На протоколі, який складений черговим мітиться підпис фізичної особи, в якості свідка, проте не зазначено, окрім прізвища та ініціалів, посаду особи, ідентифікаційні дані, номер паспорту, адресу, номер телефону.

Доказів належних та допустимих, що протокол складався в присутності ОСОБА_1 .

Долучено бланк повістки №3050500 на ім`я ОСОБА_1 , який не містить підписів уповноваженої особи, яка має її підписати та не містить дати складання.

Надано роздруківку про метод доставки мобільною групою повістка для проходження ВЛК із датами неприбуття, із вказанням зверху аркуша прізвища ОСОБА_1 , проте вказаний аркуш не містить доказів доставки повістки, таких як докази поштового вручення, або особистого вручення.

Долучено стороною відповідача розписку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 із зазначенням прізвища ОСОБА_1 у верхній частині бланку, внизу бланку збоку міститься підпис, але відсутні графа хто саме поставив цей підпис. Крім того відсутній номер повістки.

Враховуючи наведене, та факт відсутності підпису вповноваженої особи на повістці, таке сповіщення особи не може вважатись доведеним.

Так стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів як на підтвердження належного сповіщення позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4, так і на підтвердження факту обізнаності та присутності при складанні протоколу та постанови.

Згідно ст. 5 ч. 1 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Від імені ІНФОРМАЦІЯ_4 розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із положеннями ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому суд зазначає, що Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч 2 ст 9 КАСУ).

Згідно ст. 62 Конституції України вина особа, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Саме на підставі доказів в справі про адміністративне правопорушення відповідач повинен був з`ясувати фактичні дані, на основі яких встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року.

Як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною ОСОБА_5 України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

При цьому, особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, яке полягає у наданні їй можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу пред`явленого їй обвинувачення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені, зокрема КУпАП.

Надання детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та забезпечення її права на захист є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду справи.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 по справі № 802/2236/17-а.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доказів надіслання на адресу позивача повістки, її отримання/не отримання відповідачем надано не було. Отже позивач не є повідомленим належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 31.03.2025 року, а твердження представника відповідача про вказане є необґрунтованими.

Стороною відповідача не доведено факт надсилання позивачу примірника постанови на підтвердження факту пропуску строку звернення до суду із позовом, виходячи з дати отримання поштового відправлення. Так, не надано доказів надсилання за допомогою поштового зв`язку, щоб дало можливість по номеру відправлення встановити дату вручення документу.

Позивач стверджує, що примірник постанови він отримав 10.06.2025 року в поштовій скриньці, на конверті дата відправлення - 02.06.2025 року, позов направлено до суду 11.06.2025 року за допомогою поштового зв`язку, доказів іншого не надано. За таких обставин пропущений строк звернення до суду підлягає поновленню, як пропущений із поважним причин.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, його складові, в тому числі суб`єктивної сторони правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому відповідачем належними та допустимими доказами не доведена вина позивача у вчиненні правопорушення інкримінованого правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Разом з тим позовні вимоги в частині до відповідача Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , задоволенню не підлягають, оскільки при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені державного органу. Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та ухвалення рішення про скасування оскарженої постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, з підстав, викладених вище.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити строк звернення до суду.

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №2705КВА від 28.05.2025 у справі про адміністративне правопорушення про нарахування штрафу у сумі 25 500,00 грн., а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

В задоволенні решти вимог- відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була у судовому засіданні з моменту отримання копії рішення.

СуддяІ. Ю. Зуб