Справа № 440/13384/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Є.Б. Супрун
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 р. Справа № 440/13384/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 10.06.25 по справі № 440/13384/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.11.2024 позивач, ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №24 від 05.07.2024 про відмову у призначенні їй пенсії по інвалідності;

- зобов`язати ГУПФ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.06.2024 про призначення пенсії по інвалідності із зарахуванням до загального страхового стажу періодів роботи з 1989 року по 1993 рік, з 11.07.1988 по 12.03.1990 та з 28.12.1983 по 14.07.1986.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначала, що підставою для звернення до суду є протиправна, як на її думку, поведінка відповідача, що полягає у неналежній оцінці фактичних обставин трудової діяльності позивача, що призвело до протиправної відмови у призначенні їй пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 року позов ОСОБА_1 у справі №440/13384/24 - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 05.07.2024 №24.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 28.06.2024 про призначення їй пенсії по інвалідності з урахуванням висновку суду про необхідність зарахування до трудового (страхового) стажу періоду роботи з 28.12.1983 по 14.07.1986 згідно з довідкою ПрАТ "Карлівський машинобудівний завод" від 03.05.2024 №737.

В решті вимог - позов залишено без задоволення.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач, щодо зарахування періоду роботи на Карлівському машинобудівному заводі з 28.12.1983 по 14.07.1986, в апеляційній скарзі зазначає, що оскільки трудова книжка не надана при зверненні за призначенням пенсії, то для підтвердження роботи на Карлівському машинобудівному заводі з 28.12.1983 по 14.07.1986 надано довідку №737 від 03.05.2024, однак до страхового стажу не враховано період роботи, оскільки довідка не завірена печаткою або ЕЦП.

Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів. (п 23, 24 Порядку № 637).

На переконання представника відповідача, оскільки довідка №737 від 03.05.2024 про період роботи на Карлівському машинобудівному заводі з 28.12.1983 по 14.07.1986 неналежним чином оформлена, а саме відсутня печатка підприємства, враховуючи відсутність трудової книжки, то вказана довідка не може бути врахована для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.

Позивач скориставшись своїм правом надала до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що на її думку, суд прийшов до обгрунтованого висновку про те, що рішення ГУПФ в Івано-Франківській області від 05.07.2024 за №24 є необґрунтованим, оскільки прийняте без належної оцінки обставин, що мають значення для прийняття рішення.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Лисі Гори Саратовської області, РФ, як свідчать відомості паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 16.02.2017 Машівським РС УДМС України в Полтавській області (а.с. 8), станом на момент подання позову має статус особи з інвалідністю 3 групи, встановленої на строк до 01.03.2025, як про це свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №532244 від 13.03.2024 (а.с. 9).

03.04.2024 у віці 57 років позивачка звернулася через сервісний центр ГУПФ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 10-13).

Рішенням ГУПФ у Київській області (за принципом екстериторіальності) від 10.04.2024 №24 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки відсутній необхідний стаж 14 років, страховий стаж особи становить 13 років 0 місяців 15 днів (а.с. 15).

Позивач повторно звернулася до територіального органу пенсійного фонду із заявою від 17.05.2024 про призначення пенсії по інвалідності, до заяви додала додаткові документи.

Однак рішенням ГУПФ у Волинській області від 24.05.2024 №24 їй знову відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки згідно з наданими до заяви документами страховий стаж становить 12 років 5 місяців 8 днів (а.с. 16).

У подальшому позивачка знову зверталася через ГУПФ в Полтавській області із заявою від 14.06.2024 про призначення пенсії по інвалідності відповідності до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Проте вже ГУПФ в Івано-Франківській області рішенням від 21.06.2024 №24 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки згідно з наданими документами страховий стаж становить 11 років 3 місяці 7 днів (а.с. 17).

Врешті-решт остання заява позивача від 28.06.2024 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" була розглянута знову ГУПФ в Івано-Франківській області, рішенням якого від 05.07.2024 №24 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії, оскільки згідно з наданими документами страховий стаж становить 8 років 8 місяців 20 днів. Додатково повідомлено, що до страхового стажу не враховано період роботи (1989 - 1993) згідно з архівною довідкою від 29.01.2024 №27/01-11.2 та період роботи (11.07.1988 по 12.03.1990) згідно з довідкою від 14.02.2024 №21/1.1.02-13/47008/2024, оскільки ім`я та по-батькові заявниці у вищезазначених довідках зазначено частково/відсутні. Також до страхового стажу не враховано період роботи з 28.12.1983 по 14.07.1986 згідно з довідкою №737 від 03.05.2024, оскільки довідка не завірена печаткою/ЕЦП. Страховий стаж розраховано згідно з додатково поданими документами та з урахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5).

Позивач, вважаючи останнє рішення таким, що порушує її конституційне право на пенсію по інвалідності, звернулася через представника до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ГУПФ в Івано-Франківській області від 05.07.2024 за №24 є необґрунтованим, оскільки прийняте без належної оцінки обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим таке рішення суд визнає протиправним та скасовує його.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Оскільки і Закон №1058-IV, і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні й ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV, як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

За приписами ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону №1058-IV, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону №1058-IV, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

У відповідності до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та інших документів.

Позивач до пенсійного органу трудову книжку не надала, оскільки, як зазначено у позовній заяві, документ втрачено.

Водночас, стаж має підтверджуватися іншими документами.

Предмет спору у цій справі зводиться до встановлення обставин правомірності рішення пенсійного органу про відмову позивачу у призначенні пенсії по інвалідності, яке вмотивоване посиланням на обставини відсутності стажу на дату звернення.

З приводу аргументів апеляційної скарги відповідача щодо обставин незарахування ГУПФ в Івано-Франківській області до страхового стажу позивача періоду її роботи на Карлівському машинобудівному заводі з 28.12.1983 по 14.07.1986 колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 28.12.1983 по 14.07.1986 згідно з довідкою №737 від 03.05.2024, оскільки довідка не завірена печаткою/ЕЦП.

Відповідно до пункту 23 Порядку № 637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Як видно з довідки ПрАТ "Карлівський машинобудівний завод" від 03.05.2024 №737 (а.с. 27), її видано ОСОБА_1 в тім, що вона дійсно працювала в адміністративно-господарському відділі друкаркою на Карлівському машинобудівному заводі з 28.12.1983 наказ №414-к від 28.12.1983, по 14.07.1986, наказ №194 від 14.07.1986. Вказана довідка підписана директором з управління персоналом ПрАТ "Карлівський машинобудівний завод" Оленою Мусашиховою.

Дійсно, як звертає увагу відповідач, довідка не містить відбитку печатки підприємства. Разом з тим, у разі відсутності такої печатки на підприємстві, з аналізу пункту 23 Порядку №637, її відбиток на документі не є обов`язковим.

Проте, відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, інформація щодо проведення перевірки означеної довідки станом на момент розгляду справи відсутня.

Отже, колегія суддів звертає увагу, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у первинних документах про її трудову діяльність, що таким чином не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Так, Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУПФ в Івано-Франківській області від 05.07.2024 за №24 є необґрунтованим, оскільки прийняте без належної оцінки обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим таке рішення суд визнає протиправним та скасовує його.

Отже, для належного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати ГУПФ в Івано-Франківській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 28.06.2024 про призначення їй пенсії по інвалідності з урахуванням висновку суду про необхідність зарахування до трудового (страхового) стажу періоду роботи з 28.12.1983 по 14.07.1986 згідно з довідкою ПрАТ "Карлівський машинобудівний завод" від 03.05.2024 №737.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 року по справі № 440/13384/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 по справі № 440/13384/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло