Справа № 400/11075/25
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 р. № 400/11075/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенко В. В. за участю секретаря судового засідання Дидіної А.О. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Військової частини НОМЕР_1 (окрема НОМЕР_2 бригада територіальної оборони), АДРЕСА_2 ,
треті особиМіністерство оборони України, просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03168,
провизнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 з вимогами: визнати протиправною відмову командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2025 в задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби відповідно до п.2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення позивача з військової служби та прийняти рішення про його звільнення з військової служби відповідно п.2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з загибеллю його батька під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримання збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 . Батько позивача ОСОБА_2 , також був мобілізований 10.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . В квітні 2024 року, батько позивача загинув під час виконання військового обов`язку на околиці н.п. Райгородка, Сватівського району, Луганської області, що підтверджується відповідними документами. Позивач вважає, що відповідно до п.2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», він набув право на звільнення з військової служби, у зв`язку з загибеллю його батька під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримання збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. 07.07.2025 позивач подав відповідний рапорт через застосунок «Армія+», але 02.09.2025 отримав письмову відмову у задоволенні рапорту. Зазначену відмову, позивач вважає протиправною.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію аргументував тим, що відповідно до п.2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», право на звільнення мають військовослужбовці, близько родичі яких загинули або пропали безвісті під час заходів із забезпечення національної безпеки і оборони. Натомість батько позивач помер від хвороби, а за таких обставин це не створює підстав для звільнення з військової служби позивача.

В судовому засіданні 10.11.2025 представник відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві, просив в задоволенні позову відмовити.

Дослідив матеріали справи, вислухав представника відповідача суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 22.04.2022 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частина НОМЕР_1 на посаді водія-електрика екіпажу безпілотного літального апарату взводу безпілотних авіаційних комплексів.

10.02.2024 був призваний на військову службу за мобілізацією батько позивача ОСОБА_2 , який в подальшому проходив військову службу на посаді гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 .

02.04.2024 близько 02:30 год при заході на позицію з метою ротації особового складу солдат ОСОБА_2 раптово помер.

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_3 настала в результаті двобічної пневмонії, що ускладнилася розвитком інтоксикації організму.

Відповідно до висновку службового розслідування військової частини НОМЕР_3 , смерть солдата ОСОБА_2 не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до рішення військово-лікарської комісії 18 регіональної військово-лікарської комісії захворювання солдата ОСОБА_2 , яке призвело до його смерті, та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини.

07.07.2025 ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі до п.2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з загибеллю його батька під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримання збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

02.09.2025 командування військової частини НОМЕР_1 повідомило позивача про відмову в задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби, оскільки в нього відсутні передбачені п.2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», так як смерті батька настала не в результаті загибелі, а в наслідок захворювання (природним шляхом).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ).

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час розгляду справи судом.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: якщо близький родич (чоловік, дружина, син, донька, б а т ь к о, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) з а г и н у л и або пропали безвісти п і д ч а с здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Суд звертає увагу, що поняття «загиблий» та «померлий» не є тотожними за своєю суттю та відрізняються причиною та обставинами смерті особи.

Загибель військовослужбовця є військовою втратою, що стосується категорії військовослужбовців, котрі брали участь у військових діях і загинули внаслідок дій противника, безпосередньо під час бойових дій.

Отже, смерть у наслідок загибелі настає від зовнішнього насильницького впливу (зокрема, внаслідок осколкових уражень або кульового поранення не сумісного з життям, артилерійського обстрілу, тощо), яке не пов`язане з наявними у людини захворюваннями.

Особи, смерть яких настала внаслідок захворювання, в тому числі пов`язаного з проходженням військової служби та/або захистом Батьківщини, вважаються померлими.

Слід зазначити, що в чинному законодавстві законодавцем розмежовуються поняття загибель та смерть, тому вказані поняття зазначаються окремо.

При цьому, формулювання законодавцем в законах, що регулюють соціальне забезпечення членів сімей військовослужбовців, які загинули або померли внаслідок виконання військового обов`язку, як «загиблі (померлі)», не свідчить про ототожнення цих понять з точки зору причин та обставин настання смерті.

У цьому випадку, матеріалами справи підтверджується, що смерть солдата ОСОБА_4 (батька позивача) спричинена захворюванням. Отже, суд погоджується з позицією відповідача щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки батько позивача не загинув, а помер внаслідок захворювання.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (окрема НОМЕР_2 бригада територіальної оборони) ( АДРЕСА_2 НОМЕР_5 ) відмовити повністю.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 17.11.2025