Справа № 632/2160/25
Суддя: Кузьменко С. Л.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 632/2160/25
провадження № 2-а/632/18/25

У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2025 р. м. Златопіль

Суддя Златопільського міськрайонного суду Харківської області Кузьменко С.Л., вирішуючи питання відкриття провадження за адміністративною позовною заявою позивача ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення строку на оскарження постанови за справою про адміністративне правопорушення, визнання протиправною та скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення, Златопільського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закриття виконавчого провадження та зняття арешту з банківських рахунків, повернення стягнутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Златопільського міськрайонного суду Харківської області із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Златопільського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 №2066 від 02 червня 2025 року за справою про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача, а також на підставі прострочення терміну давності її виконання відповідно ч. 1 ст. 303 Кодексу України про адміністративне правопорушення;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення;

- відновити строк на оскарження Постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2066 від 02 червня 2025 року, оскільки про її існування позивач дізнався лише 07 листопада 2025 року з Постанови за виконавчим провадженням №79534990 від 07 листопада 2025 року;

- закрити виконавче провадження №79534990 від 07 листопада 2025 року відкрите старшим державним виконавцем Златопільського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевченко Оленою Вікторівною та скасування постанови, прийняті на його основі;

- зняти арешт з позивача банківських рахунків та повернути стягнені кошти у повному розмірі.

Позивач вперше ознайомився з постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2066 від 02 червня 2025 року 11 листопада 2025 року після доступу до матеріалів виконавчого провадження, тому суддя вважає, що питання поновлення позивачу строку звернення до суду слід залишити відкритим до початку розгляду справи по суті.

Стосовно того, що у позовній заяві, позивач просить суд:

- закрити виконавче провадження №79534990 від 07 листопада 2025 року, відкрите старшим державним виконавцем Златопільського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевченко Оленою Вікторівною та скасувати постанови, прийняті на його основі;

- зняти арешт з позивача банківських рахунків та повернути стягнені кошти у повному розмірі.

Суд вважає зазначити наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 5 ч. 1ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з ч. 2ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою, а саме ч. 2 ст. 74 Закону закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.09.2018 р. (справа № 821/872/17), від 17.10.2018 р. (справа № 826/5195/17), від 14.11.2018 р. (справа № 820/4243/17), від 19.02.2020 р. (справа № 580/3262/19), а відповідно до ч. 5ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, визначених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19, пункти 20, 21), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21, пункт 72), від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22, пункт 28), від 21 вересня 2023 року у справі № 990/49/22 (провадження № 11-95заі23, пункт 23).

Тому помилковим є застосування приписів статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й певні постанови виконавця.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно, за загальними правилами чинних процесуальних кодексів, скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом № 1404-VІІІ.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частини перша та друга статті 74 Закону № 1404-VІІІ).

Отже, Закон № 1404-VІІІ відносить до справ адміністративної юрисдикції спори зокрема, але не винятково постанови щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження.

У постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження №14-579цс19) та від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19) Велика Палата Верховного Суду зробила правові висновки, згідно з якими імперативним правилом частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ врегульовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи частину другу статті 74 Закону № 1404-VIII з огляду на принципи визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, виснувала, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Тож Велика Палата Верховного Суду має послідовну і сталу практику щодо того, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження постанов виконавця про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, зокрема й судом якої юрисдикції, вони видані.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 1ст. 20 КАС України,місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноваженьу справах про притягнення до адміністративної відповідальності; адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері медіа, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників суб`єктів у сфері медіа, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, або особами без громадянства; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.

При цьому, у відповідності до ч. 2ст. 20 КАС України,окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.

Суд звертає увагу на те, що відповідач - Златопільський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не ухвалював рішення та не виносив постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що унеможливлює застосування ч. 1 ст. 20 КАС України для визначення підсудності адміністративного позову саме місцевому загальному суду.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач оскаржує дії старшого державного виконавця Златопільського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження ВП № 79534990.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до Златопільського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (закриття виконавчого провадження №79534990 від 07 листопада 2025 року відкрите старшим державним виконавцем Златопільського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевченко Оленою Вікторівною та скасування постанови, прийняті на його основі; зняття арешту з позивача банківських рахунків та повернути стягнені кошти у повному розмірі) підсудні окружному адміністративному суду, а не місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що у поданій позовній заяві позивачем об`єднано у межах одного позову кілька позовних вимог, які підлягають розгляду за правилами різної судової юрисдикції.

Так, вимога про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, винесеної відповідно до КУпАП, підлягає розгляду місцевим загальним судом як адміністративним, на що вказує стаття 288 КУпАП та пункт 1 частини першої статті 20 КАС України.

Натомість вимоги про визнання протиправними дій державного виконавця, пов`язаних із відкриттям, здійсненням або закінченням виконавчого провадження, у тому числі щодо перевірки дотримання строку пред`явлення виконавчого документа, закриття виконавчого провадження, а також вимога про зняття арешту з банківських рахунків, є публічно-правовим спором щодо діяльності органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України такі спори віднесені до юрисдикції окружних адміністративних судів, а не місцевих загальних судів.

Частина четверта статті 173 КАС України прямо передбачає, що не допускається об`єднання позовних вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

За змістом пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачу, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог.

Оскільки вимоги, заявлені позивачем, підпадають під різні правила судової юрисдикції, суд не має правових підстав розглядати їх у межах одного провадження. Разом з тим підстави для повернення позову в частині вимоги, що належить до компетенції місцевого суду, відсутні.

Враховуючи наведене, суд вважає можливим відкрити провадження лише у частині вимог, що належать до компетенції місцевого загального суду як адміністративного, а в частині вимог до органу державної виконавчої служби відмовити у відкритті провадження, оскільки вони підлягають розгляду окружним адміністративним судом

Справа підсудна Златопільському міськрайонному суду Харківської області як місцевому адміністративному суду на підставі п.1 ч.1 ст. 20 КАС України.

Відповідно до ст.261 КАС України у резолютивній частині даної ухвали суддя встановлює строки для подання відповідачем відзиву.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.20, ст. ст. 160-164, 169, 171, ч.1 та ч.2 ст.261, ч.1 та ч.2 ст. 286 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення строку на оскарження постанови за справою про адміністративне правопорушення, визнання протиправною та скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення.

Відмовити у відкритті провадження адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до Златопільського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закриття виконавчого провадження та зняття арешту з банківських рахунків, повернення стягнутих коштів.

Призначити справу до розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи на 25.11.2025 року на 13 годину 30 хвилин за адресою приміщення суду: Харківська область, Лозівський район, м. Златопіль, 3 мікрорайон, буд. 1А, зал судових засідань №1.

Визначити відповідачу строк на подання відзиву на позов до 10 години 00 хвилин 24.11.2025 включно з метою надання часу суду та іншим учасникам справи ознайомитися з ним до початку судового засідання. Копія відзиву та доданих до нього документів (в разі наявності) повинна бути надіслана позивачу з повідомленням суду про вказану дію.

Повістки про виклик у судове засідання та копію даної ухвали направити позивачу засобами поштового зв`язку, відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_1 кур`єром суду через перший відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити учасникам справи, що в разі необхідності заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції вони повинні подати не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, що відповідає принципам розумності та об`єктивності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в повному обсязі відповідно до ст.294 КАС України не підлягає, заперечення на неї може бути викладено в апеляційній скарзі на остаточне судове рішення у даній справі, окрім в частині відмови у відкритті провадження позивачу до Златопільського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закриття виконавчого провадження та зняття арешту з банківських рахунків, повернення стягнутих коштів може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі постановлення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С. Л. Кузьменко