Справа № 820/2257/17
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 р.Справа № 820/2257/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

представника позивача Мірошніченко А.М.

представника відповідача Гравцевої Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 (суддя: Садова М.І., м. Харків, повний текст складено 28.04.2025) по справі № 820/2257/17

за позовом Виробничо-комерційного підприємства "Бетонікс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Виробничо-комерційне підприємство "Бетонікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі по тексту позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), у якому просить суд:

- податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 315000 грн., (у тому числі за основним платежем -315000 грн., без штрафних санкцій);

- податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість (ПДВ) у сумі 1040000 грн., (у тому числі за основним платежем - 832000 грн., за штрафними санкціями - 208000 грн.);

- податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 № про збільшення грошового зобов`язання у вигляді штрафних санкцій за несвоєчасне надання податкової декларації у сумі 170 грн..

В обґрунтування позову вказано, що податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 315000 грн., (у тому числі за основним платежем - 315000 грн., без штрафних санкцій), податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість (ПДВ) у сумі 1040000 грн., (у тому числі за основним платежем - 832000 грн., за штрафними санкціями - 208000 грн.) та податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 № про збільшення грошового зобов`язання у вигляді штрафних санкцій за несвоєчасне надання податкової декларації сумі 170 грн. є необґрунтованими, незаконними, протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2017, яке частково скасовано постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019, адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2021 року замінено Головне управління ДФС у Харківській області, його правонаступником, - Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Ухвалою Верховного Суду від 6 травня 2021 року замінено в порядку процесуального правонаступництва відповідача у справі з Головного управління ДПС у Харківській області () на Головне управління ДПС у Харківській області ().

Постановою Верховного Суду від 12.05.2021 касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2017 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 травня 2017 року: № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 315000 грн. та №, справу в цій частині вимог направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті судові рішення залишено без змін.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 по справі № 820/2257/17 адміністративний позов виробничо-комерційного підприємства "Бетонікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю до головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 16 травня 2017 року № у частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств виробничо-комерційному підприємству "Бетонікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю на суму 315000,00 грн..

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 16 травня 2017 року № в частині заниження виробничо-комерційним підприємством "Бетонікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ на суми реалізації самостійно виготовлених товарно-матеріальних цінностей нижче собівартості та товарів нижче ціни придбання, та нижче звичайних цін, чим порушено пункт 188,1 статті 188 ПК України на загальну суму 528324,00 грн., з врахуванням висновків Верховного Суду викладених у постанові від 12.05.2021 щодо відсутності порушень позивачем п. 198.3 статті 198, статті 192 ПК України та з урахуванням висновків викладених у цій справі.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Харківській області на користь виробничо-комерційного підприємства "Бетонікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю судовий збір у розмірі 20327,55 грн..

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 по справі № 820/2257/17 скасувати та постановити нове рішення, в якому в задоволенні позовних вимог Виробничо комерційному підприємству "Бетонікс" у формі ТОВ відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з викладених підстав, вказує, що заборгованість за договором доручення №1П від 07.06.2010 є безнадійною кредиторською заборгованістю, що відповідає абз. а) підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами і доповненнями.

Крім того, вказує, що перевіркою встановлено заниження рядка 2120 Фінансового звіту «Iншi операцiйнi доходи», за 2015 рік у сумі 1750000 грн., чим було порушено п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року N 20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2000 року за N 85/4306, що призвело до порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами і доповненнями, та заниження рядка 02 декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, -)» у сумі 1750000 грн..

Також, вказує, що перевіркою відображених у рядку 1.1 Декларацій «операції, що оподатковуються за основною ставкою» показників у сумі 11 816 352 грн., встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення операцій з продажу виробів власного виробництва: виробів з бетону для будівництва, бетонних розчинів, готових для використання та продажу купованих товарів.

Так, перевіркою встановлено заниження задекларованих ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ показників у рядку 1.1 Б Декларацій «операції, що оподатковуються за основною ставкою», а саме:

1. За 2015 рік у сумі 308842 грн., що сталося внаслідок заниження бази оподаткування податком на додану вартість на різницю між собівартістю товарно-матеріальних цінностей та договірною вартістю, що призвело до заниження рядка 1.1Б Декларацій «операції, що оподатковуються за основною ставкою» у сумі 308842 грн. за 2015 рік

2. За 2016 рік у сумі 219482 грн., що сталося внаслідок заниження бази оподаткування податком на додану вартість на різницю між собівартістю товарно-матеріальних цінностей та договірною вартістю 219482 грн..

Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 задекларованих ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ показників у рядку 16Б (після 01.01.2016 рядок 12Б) Декларацій «Коригування податкового кредиту згідно зі ст. 192 розділу V Податкового кодексу України» встановлено завищення у сумі грн. 303 676 грн., у тому числі: у березні 2016 року на суму 67 567, 00 грн., у грудні 2016 року на суму - 236 109,00 грн., що сталося внаслідок непроведення коригування податкового кредиту по безоплатно отриманим активам, внаслідок списання кредиторської заборгованості за векселями власної емісії.

Що стосується порушення п.120.1 Податкового кодексу України вказує, що внаслідок несвоєчасної подачі декларації з податку на прибуток за 2016 рік висновки акту перевірки є правомірними та відповідають нормам діючого законодавства, оскільки п.120.1 Податкового кодексу України передбачено, що «Неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Нарахування податку на прибуток за 2016 рік мало бути здійснено в декларації за встановленою формою J0100115, яка була подана 02.03.2017 № тобто поза межами встановленого терміну.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з протиправності спірних податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 16 травня 2017 року № у частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств виробничо-комерційному підприємству "Бетонікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю на суму 315000,00 грн. та від 16 травня 2017 року № в частині заниження виробничо-комерційним підприємством "Бетонікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ на суми реалізації самостійно виготовлених товарно-матеріальних цінностей нижче собівартості та товарів нижче ціни придбання, та нижче звичайних цін, чим порушено пункт 188,1 статті 188 ПК України на загальну суму 528324,00 грн..

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Верховний Суд у постанові від 12.05.2021 у частині скасування податкових повідомлень-рішень прийшов наступних висновків.

Щодо частини позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 16.05.2017 № в частині збільшення податку на прибуток на 315000 грн.:

Як вказує відповідач, позивачем не включено до складу інших операційних доходів кредиторської заборгованості в сумі 1750000 грн., яка виникла внаслідок невиконання умов договору поставки від 7 червня 2010 року №1П, що призвело до заниження податку на прибуток у 2015 році на суму 315000 грн..

Суди не з`ясували, з настанням якої події відповідач пов`язує початок перебігу строку позовної давності для виконання позивачем зобов`язання у договірних правовідносинах, та його закінчення, не дослідили наявності обставин переривання/непереривання перебігу строків позовної давності. З огляду на наявні у справі докази (Т.7 а.с. 163) суди достеменно не встановили, чи пред`являла сторона-кредитор, до якої перейшло право вимоги за договором доручення, вимогу позивачеві про виконання зобов`язання, чим допущено процесуальну неповноту при встановленні обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Тобто, поза межами дослідженнями судів першої та апеляційної інстанцій залишились обставини щодо періоду виникнення боргу та набуття відповідною заборгованістю статусу безнадійної.

Невстановлення означених вище обставин свідчить про передчасність висновку судів попередніх інстанцій про те, що кредиторська заборгованість позивача перед контрагентом в охоплений перевіркою період не може бути кваліфікована як безнадійна та не підлягає включенню до складу інших доходів, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Як наслідок, передчасним є і висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав до скасування податкового повідомлення-рішення № в частині заниження позивачем податку на прибуток у 2015 році на суму 315000 грн..

Щодо частини позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 16.05.2017 № в частині збільшення частині заниження суми ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету, всього у сумі 832000 грн., зазначено:

Так, перевіркою встановлено заниження позивачем задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ на суми реалізації самостійно виготовлених товарно-матеріальних цінностей нижче собівартості та товарів нижче ціни придбання, та нижче звичайних цін на (у 2015 році на суму 308842 грн., у 2016 році на суму 219482 грн.), чим порушено пункт 188.1 ПК України.

Обґрунтовуючи порушення підприємством пункту 188.1 статті 188 ПК України в частині заниження бази оподаткування, що призвело до заниження ПДВ в сумі 528324 грн., відповідач в ході розгляду справи наголошував, що вироблена позивачем продукція користувалась попитом на ринку, у зв`язку з чим у підприємства відсутні економічні причини укладання угод за ціною, нижчою за виробничу собівартість, а звичайна ціна на продукцію власного виробництва не може бути нижчою фактичній собівартості кожної партії продукції за відсутності економічних причин чи ділової мети щодо укладання збиткових договорів на поставку продукції.

Вирішуючи справи, в яких спірним було питання продажу суб`єктом господарювання виробленої ним продукції за ціною, нижче її собівартості, Верховний Суд неодноразово зазначав, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує вимозі щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника та лише за таких умов платник податку має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважала передчасним висновок судів попередніх інстанцій про безпідставність нарахування відповідачем підприємству податкових зобов`язань з ПДВ на суму 528324 грн..

Таким чином, колегія суддів погодилась із висновком судів попередніх інстанцій щодо безпідставності висновку ГУ ДФС у Харківській області про порушення позивачем вимог статей 192, 198 ПК України в частині нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 303676,00 грн. та, як наслідок, неправомірності податкового повідомлення-рішення від 16 травня 2017 року № в частині означеного епізоду.

Так, позивач стверджує, що податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки строк позовної давності за кредиторською заборгованістю не минув; а реалізація товарів нижче собівартості мала економічне обґрунтування.

Відповідач наполягає, що позивач порушив податкове законодавство, зокрема через невключення кредиторської заборгованості до доходів та заниження бази оподаткування ПДВ; у підприємства були відсутні економічні причини укладення угод за ціною, нижчою за виробничу собівартість, а звичайна ціна на продукцію власного виробництва не може бути нижчою фактичній собівартості кожної партії продукції за відсутності економічних причин чи ділової мети щодо укладання збиткових договорів на поставку продукції.

Судовим розглядом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області проведено планову виїзну перевірку ВКП «Бетонікс» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року, за наслідками якої відповідачем складено акт від 19 квітня 2017 року № 2906/20-40-14-01-08/32871501.

Перевіркою контролюючого органу встановлено порушення: 1) підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14, пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі ПК України), з урахуванням пункту 5 Про затвердження Положення (стандартів) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання»,, а саме: занижено показник рядка 2120 Фінансового звіту «Інші операційні доходи» на суму 1750000,00 грн., внаслідок заниження доходів від списання кредиторської заборгованості, щодо якої минув термін позовної давності, що призвело до заниження податку на прибуток у 2015 році на суму 315000 грн.; 2) пункту 188.1 статті 188, пункту 198.3 статті 198, статті 192 ПК України з урахуванням підпункту 14.1.36, підпункту 14.1.71, підпункту 14.1.218, підпункту 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 ПК України, в частині заниження суми ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету, всього у сумі 832000 грн.; 3) пункту 120.1 статті 120 ПК України в частині несвоєчасної подачі декларації з податку на прибуток за 2016 рік.

16 травня 2017 року ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення: №, яким, в тому числі, збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 315000 грн.; №, яким збільшено грошове зобов`язання з ПДВ у сумі 1040000 грн. (за основним платежем - 832000 грн., за штрафними санкціями - 208000 грн.); №, яким збільшено грошове зобов`язання у вигляді штрафних санкцій за несвоєчасне надання податкової декларації у сумі 170 грн..

Щодо податкового повідомлення-рішення № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 315000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що згідно з договором доручення від 7 червня 2010 року №1П ВКП «Бетонікс» отримало від ТОВ «ТД Співдружність» грошові кошти в сумі 1750000,00 грн. для виконання доручення від імені довірителя та придбання за його рахунок обладнання - бетонозмішувального вузла СБ-241Б за ціною, не вище 1750000,00 грн.. За умовами договору, термін виконання зобов`язання із придбання обладнання не встановлено, а дія договору доручення визначається строком повного виконання прийнятих на себе сторонами обов`язків. Протягом терміну дії договору ТОВ «ТД Співдружність» поступилося правом вимоги за договором №1П від 7 червня 2010 року на користь ТОВ «Восток-цемент». В подальшому, ТОВ «Восток-цемент» поступилося правом вимоги за вказаним договором на користь ПП «ТОРГОПТ».

Однак, як вказує відповідач, позивачем не включено до складу інших операційних доходів кредиторської заборгованості в сумі 1750000 грн., яка виникла внаслідок невиконання умов договору поставки від 7 червня 2010 року №1П, що призвело до заниження податку на прибуток у 2015 році на суму 315000 грн..

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування (податком на прибуток приватних підприємств) є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 П(С) БО №1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», зобов`язання це заборгованість підприємства, яка виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, призведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.

Відповідно до пункту 5 П(С) БО №11 «Зобов`язання», зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

За приписами пункту 15 П(С)БО №15 «Дохід», визначений дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) не коригується на величину пов`язаної з ним сумнівної та безнадійної дебіторської заборгованості. Сума такої заборгованості визнається витратами підприємства згідно з Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість». Доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.

Згідно з пунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України, безнадійною є заборгованість, в тому числі, за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257, 262 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Статтею 264 ЦК України визначено особливості переривання перебігу позовної давності.

Відповідач наводить аргументи про те, що позивач занизив показник "Інші операційні доходи" на 1750000 грн., не включивши кредиторську заборгованість перед ТОВ "ТД Співдружність" за договором доручення від 07.06.2010 №1П, щодо якої минув строк позовної давності, що призвело до заниження податку на прибуток на 315 000 грн..

Позивач наводить доводи про те, що строк позовної давності не минув, оскільки в договорі від 7 червня 2010 року №1П не визначено строк виконання, а кредитор не пред`являв вимог. Договірні відносини тривали через заміну кредиторів, що підтверджується повідомленнями від ПП "АМПІР 2006" у 2017 та 2018 роках.

Відповідно до договору доручення №1П від 07.06.2010, позивач отримав 1750000 грн. для придбання обладнання, але строк виконання не встановлено. Дія договору триває до повного виконання зобов`язань (п. 10 договору).

Відповідно до повідомлення про відступлення права вимоги від 08.06.2017, Приватне підприємство «ТОРГОНТ» (), що діє на підставі Договору б/н про відступлення права вимоги, укладеного 16.01.2014 з ТОВ «ВОСТОК-ЦЕМЕНТ», та Договором №1 про відступлення права вимоги від 05.06.2017 відступило приватному підприємству «АМПІР 2006 () право вимоги повернути грошові кошти в розмірі 1 750 000,00 грн., що виникло на підставі договору доручення №№11 від 07.06.2010, укладеного між ТОВ «ТД СОДРУЖЕСТВО «БЕТОНІКС» ТОВ (). У зв`язку з цим сума боргу в розмірі 1750000,00 грн. підлягає сплаті ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ приватному підприємсвту «АМПІР 2006» /том 11, а.с. 228/.

Відповідно до платіжних доручень від 11.03.2019 № 407, від 15.03.2019 № 456, від 19.10.2018 № 974, від 12.11.2018 № 1166, від 10.12.2018 №1376, від 10.01.2019 № 35, від 11.02.2019 № 221, платником ВКП «Бетоніс ТОВ сплачено ПП «Ампір-2006» кошти за договором від 05.06.2017 №1 /том 11, а.с.229-235/.

Відповідні документи подано позивачем лише під час нового розгляду справи, тобто після завершення перевірки.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ().

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (ч. 1 ст. 529 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У ст. 264 ЦК України вказано про підстави для переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 820/568/13-а, застосувавши норми підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК, статті 264 ЦК, зазначив, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема: зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, або прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2023 року у справі № 520/723/20, суд дійшов висновку, що якщо сума кредиторської заборгованості платника податку за придбані товари/послуги залишилася несплаченою після закінчення терміну позовної давності, то у податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, платник податку повинен включити суму такої кредиторської заборгованості до складу доходів, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток.

У частині першій статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що на момент проведення перевірки контролюючим органом відсутні були підстави вважати кредиторську заборгованість позивача перед ТОВ «ТД Співдружність» безнадійною у розумінні пункту "а" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України, оскільки на момент проведення такої перевірки строк виконання зобов`язань, з урахуванням умов договору від 07.06.2010 №1П, ще не настав. Тобто заборгованість була поточною, не підлягала включенню до складу доходів на підставі підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, а, відтак, є безпідставними зазначені доводи контролюючого органу, з огляду на що податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства на суму 315000,00 грн. є протиправним та таким, що належить скасувати.

Щодо податкового повідомлення-рішення стосовно порушення позивачем вимог пункту 188.1 статті 188 ПК України в частині заниження задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ на суми реалізації самостійно виготовлених товарно-матеріальних цінностей, нижче собівартості, та товарів, нижче ціни придбання, та нижче звичайних цін, колегія суддів зазначає наступне.

Так, перевіркою контролюючого органу встановлено заниження позивачем задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ на суми реалізації самостійно виготовлених товарно-матеріальних цінностей, нижче собівартості, та товарів, нижче ціни придбання, та нижче звичайних цін на (у 2015 році на суму 308842 грн., у 2016 році на суму 219482 грн., чим порушено пункт 188.1 ПК України. Загальна сума становить 528324,00 грн..

У ході перевірки ВКП Бетонікс ТОВ було надано: - наказ про облікову політику підприємства № 4 від 01.01.2015 з додатками; - картки рахунків 90 Собівартість реалізації - за період 2015 pоку; 70 Доходи від реалізації за період 2015 року в електронному вигляді; - норми витрат сировини та матеріалів для виробництва марки бетону, встановлені атестованою лабораторією; - аналітичні відомості та первинні документи на придбання ТМЦ для продажу.

На підставі вищенаведених документів, податковим органом проведено розрахунок на предмет реалізації готової продукції за ціною, не нижче за собівартість, та покупних товарів за ціною, не нижче витрат нa придбання.

За результатами розрахунку відповідач встановив випадки реалізації, нижче за собівартість та витрат на придбання, а саме: - перевищення собівартості над продажною вартістю готової продукції за 2015 рік на суму 51151,90 грн., внаслідок чого збільшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 130230,38 грн.; - перевищення витрат на придбання над продажною вартістю покупних товарів за 2015 рік на суму 3061,45 грн., внаслідок чого збільшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 178612,79 грн..

Перелік видаткових накладних, за якими встановлено перевищення собівартості (рахунок 901) над продажною вартістю готової продукції за 2015 рік, наведено у додатку 5.1 акту перевірки.

Перелік видаткових накладних, за якими встановлено перевищення собівартості (рахунок 902) над продажною вартістю покупних товарів за 2015 рік, наведено у додатку 5.2 акту перевірки.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року у справі призначено судово-бухгалтерську експертизу з метою з`ясування обставин заниження підприємством зобов`язання з податку на додану вартість на суми реалізації самостійно виготовлених товарно-матеріальних цінностей за ціною, нижче собівартості, та товарів за ціною, нижче ціни придбання, у 2015 році.

За наслідками проведеної експертизи експертом складено висновок від 27 червня 2019 року №4381, відповідно до якого в ході проведеного дослідження, в обсязі наданих документів, зафіксоване в тексті акта перевірки від 19 квітня 2017 року недотримання ТОВ ВКП «Бетонікс» вимог пп.14.1.36 п. 188.1 ст.188 ПК України щодо заниження бази оподаткування податком на додану вартість на різницю між собівартістю товарно-матеріальних цінностей та договірною вартістю, зокрема, в частині:

- перевищення собівартості над продажною вартістю готової продукції за 2015 рік на суму 2665,7 грн., внаслідок чого збільшено податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 533,14 грн. - підтверджується; в іншій частині щодо перевищення собівартості над продажною вартістю готової продукції за 2015 рік на суму 648486,2 грн., внаслідок чого збільшено податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 129697,2 грн., - не підтверджується наданими документами;

- перевищення собівартості над продажною вартістю покупних товарів за 2015 рік на суму 20124,1 грн., внаслідок чого збільшено податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 4024,81 грн. - підтверджується; в іншій частині щодо перевищення собівартості над продажною вартістю покупних товарів за 2015 рік на суму 872937,4 грн., внаслідок чого збільшено податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 174587,5 грн., - не підтверджується наданими документами.

Верховний Суд у постанові від 12.05.2021 зазначає, що «суд апеляційної інстанції переклав обов`язок щодо доказування правомірності спірного податкового повідомлення-рішення контролюючого органу (у відповідній частині) на результат діяльності експерта, не надавши правової оцінки питанню дотримання позивачем положень пункту 188.1 статті 188 ПК України при визначенні бази оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання товарів, з урахуванням наведених з цього приводу доводів контролюючого органу, який безпосередньо приймав це рішення.

Окрім того, обґрунтовуючи порушення підприємством пункту 188.1 статті 188 ПК України в частині заниження бази оподаткування, що призвело до заниження ПДВ в сумі 528324 грн., відповідач в ході розгляду справи наголошував, що вироблена позивачем продукція користувалась попитом на ринку, у зв`язку з чим у підприємства відсутні економічні причини укладання угод за ціною, нижчою за виробничу собівартість, а звичайна ціна на продукцію власного виробництва не може бути нижчою фактичній собівартості кожної партії продукції за відсутності економічних причин чи ділової мети щодо укладання збиткових договорів на поставку продукції.

Однак, вирішуючи спір, суди не надали правової оцінки наведеним посиланням контролюючого органу в їх сукупному зв`язку один з одним, надавши натомість перевагу доводам і аргументам позивача, якими він обґрунтовував свою позицію».

Так, підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Господарською діяльністю згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності.

Вирішуючи справи, в яких спірним було питання продажу суб`єктом господарювання виробленої ним продукції за ціною нижче її собівартості, Верховний Суд неодноразово зазначав, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує вимозі щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника та лише за таких умов платник податку має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Згідно з п. 188.1. ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

При цьому, абз. 1 пп. 14.1.71 пункту 14.1 ст.14 ПК України визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

У разі якщо ціни (націнки) на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена відповідно до правил такого регулювання. Це положення не поширюється на випадки, коли встановлюється мінімальна ціна продажу або індикативна ціна. У такому разі звичайною ціною вважається ціна, визначена сторонами договору, але не нижче за мінімальну або індикативну ціну.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-ХІV), господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Змішування палива є господарською операцією, оскільки в результаті замінюється найменування та вартість цих товарів, що є зміною в структурі активів підприємства.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

За частиною 3 статті 8 Закону № 996-ХІV відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Методичними рекомендаціями по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 29.12.2000 № 356, передбачено складання наступних регістрів бухгалтерського обліку: журналів, відомостей, головної книги, таблиць аналітичних даних, аркушів-розшифровок, реєстру депонованої зарплати, бухгалтерських довідок (далі Методичні рекомендації № 356), встановлюють порядок ведення облікових регістрів, виправлення в них помилок, узгодженості даних синтетичного й аналітичного обліку.

Методичні рекомендації № 356, визначають наступне:

3. Облікові регістри (книги, відомості, журнали тощо) призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого накопичення, групування та узагальнення інформації про господарські операції, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах.

4. Облікові регістри складаються щомісяця. Облікові регістри підписуються виконавцями та головним бухгалтером або особою, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства.

5. Ведення облікових регістрів та котирування документів первинного обліку здійснюються із застосуванням, щонайменше, коду класу рахунків й коду синтетичного рахунку.

6. Формування аналітичних даних здійснюється групуванням однакових за економічним змістом даних первинних документів у відомостях, з яких підсумки переносяться до відповідних журналів. Розріз (деталізація) аналітичної інформації у регістрах - бухгалтерського обліку підприємством може розширюватися, змінюватися.

У випадках, коли потрібну аналітичну деталізацію показників за об`єктами обліку на окремих рахунках (запасів, витрат, доходів тощо) безпосередньо у журналах забезпечити неможливо, то попередньо дані первинних документів у потрібному аналітичному розрізі групуються (накопичуються) у допоміжних відомостях (аркушах-розшифровках), з яких підсумки записуються до журналів.

7. Аналітичні дані в облікових регістрах мають узгоджуватися з даними синтетичного обліку на останнє число місяця.

9. В облікових регістрах підчистки і необумовлені виправлення тексту та цифрових даних не допускаються.

В матеріалах справи містяться дані бухгалтерського обліку ВКП "Бетонікс" ТОВ щодо собівартості реалізованої продукції та покупних товарів, облікові документи Калькуляція собівартості продукції (бухгалтерський облік) за - номенклатурою продукції та відомості Картка рахунку 90 901 за 2015 рік.

Надані документи містять інформацію щодо фактичної виробничої собівартість кожного виду продукції відповідно до обраної облікової політики підприємства та вартість покупних товарів.

При цьому, облікові документи Калькуляція собівартості продукції (бухгалтерський облік) надає можливість візуально визначити: - загальний об`єм випуску окремого виду продукції за звітний місяць; - собівартість одиниці окремого виду продукції за звітний місяць; - прямі виробничі матеріальні витрати сировини, матеріалів для виробництва окремого виду продукції за звітний місяць; - розподілені фактично понесені загальновиробничі витрати на виробництво окремого виду продукції за звітний місяць.

При проведенні порівняльного розрахунку, враховуючи наявні в матеріалах дані, зокрема облікові документи Калькуляція собівартості продукції (бухгалтерський облік), визначено, що: - перевищення собівартості над продажною вартістю готової продукції за 2015 рік на суму 2665,70 грн. - підтверджується, в іншій частині 648486,20 грн. - не підтверджується наданими документами; - перевищення собівартості над продажною вартістю покупних товарів за 2015 рік на суму 20124,10 грн. - підтверджується, в іншій частині 872937,40 грн. - не підтверджується наданими документами.

Дані обставини також підтверджено висновком експерта від 27.06.2019 № 4381.

Будь-яких інших доказів, які були наявними на момент проведення перевірки контролюючим органом, під час нового розгляду справи з цього питання сторонами не подано.

Верховний Суд у постанові від 17.08.2023 у справі № 420/8830/20 зазначив, що для правильного вирішення спору судам необхідно з`ясувати характер та зміст операцій, які стали підставою для виникнення у позивача права на формування даних податкового обліку; дослідити первинні документи, встановити відповідність критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт, що дозволить встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції; перевірити наявність у товариства ділової мети під час здійснення відповідних господарських операцій та відповідно до встановлених обставин зробити мотивований висновок.

У постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року по справі № 816/1909/18, від 06 жовтня 2020 року по справі № 140/1611/19 зазначено, що вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності, відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 05.11.2024 у справі № 520/24953/21.

З огляду на викладене вище, колегія суддів прийшла до висновку про те, що дійсно ціна на вироблену продукцію позивачем була нижчою за виробничу собівартість, що підтверджено доказами, які між собою узгоджуються; будь-яких нових доказів, які існували на момент проведення перевірки, не подано під час нового розгляду справи.

Разом із тим, колегія суддів надає оцінку посиланням сторони відповідача після повернення справи на новий розгляд та приходить до висновку, що контролюючим органом на підтвердження своїх посилань не наведено суду жодних доказів на підтвердження обставин про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про непов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що операції позивача з контрагентами, які на момент здійснення господарських операцій були зареєстровані як платники податку на додану вартість, здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними первинними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань та фінансових ресурсів.

З огляду на викладене вище, колегія суддів прийшла до висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 № в частині заниження позивачем задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ на суми реалізації самостійно виготовлених товарно-матеріальних цінностей, нижче собівартості, та товарів, нижче ціни придбання та нижче звичайних цін, чим порушено пункт 188,1 ст. 188 ПК України, на загальну суму 528324,00 грн. та з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12.05.2021 щодо відсутності порушень позивачем п. 198,3 статті 198, статті 192 ПК України, необхідно визнати протиправним та скасувати.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову Виробничо-комерційного підприємства "Бетонікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

У відповідності до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 по справі № 820/2257/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова Я.М. Макаренко