Справа № 420/14548/25
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 420/14548/25

адміністративне провадження № К/990/45902/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМЕРАЛД СПОРТКАР" до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕМЕРАЛД СПОРТКАР" звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 5 лютого 2025 року №5262/15-32-07-01-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на прибуток" на загальну суму 2 733 069,00 грн;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 5 лютого 2025 року №5267/15-32-07-01-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість" із вироблених в Україні товарів (робіт, услуг) на загальну суму 61 353,00 грн;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 5 лютого 2025 року №5274/15-32-07-01-19, яким застосовано штраф в розмірі 27 888,00 грн та 595 738,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2025 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМЕРАЛД СПОРТКАР" задоволено.

Ухвалюючи рішення у справі, суди попередніх інстанцій виходили з того, що:

- з 8 грудня 2023 року чинна редакція ПК України передбачає, що у період з 1 грудня 2023 року по 31 грудня 2024 року до плану-графіка документальних планових перевірок можуть включатися лише платники, які відповідають критеріям пункту 69.35-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення, однак наказ ГУ ДПС в Одеській області від 06 листопада 2024 року № 11406-п щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ЕМЕРАЛД СПОРТКАР» не містить посилання на зазначену норму та не підтверджує відповідність платника встановленим критеріям, що робить таку підставу призначення перевірки незаконною; обов`язок доведення правомірності рішення покладається на відповідача, а формальне посилання в наказі від 04 жовтня 2024 року № 10113-п на план-графік 2024 року не є належним доказом без дотримання вимог пункту 69.35 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України;

- взаємовідносини між сторонами щодо надання маркетингових послуг обмежилися лише переговорами, які не завершилися укладенням договору, фактичним наданням послуг або їх оплатою, а оприбуткування таких послуг (Дт93-Кт6852) було наслідком технічної помилки бухгалтера, що була виправлена 27 вересня 2023 року шляхом списання 1 235 000,00 грн у дохід (Дт6852-Кт719), при цьому виправлення помилок у витратах за 2022 рік та доходах за 9 місяців 2023 року не призвело до виникнення додаткового податку на прибуток, а ГУ ДПС не надало жодних доказів проведення зустрічної перевірки ТОВ «Друкарський Дім» чи первинних документів, які б підтверджували взаємовідносини після 30 грудня 2022 року. У зв`язку з чим суд визнав встановлені порушення виключно технічною помилкою, що не вплинула на податкові зобов`язання;

- податковий орган стверджував, що ТОВ «ЕМЕРАЛД СПОРТКАР» безпідставно включило до складу витрат за 3 квартал 2023 року 2 500 000 грн вартості рекламних послуг від ФОП ОСОБА_1 через відсутність первинних документів, проте Позивач довів, що було допущено технічну помилку у зазначенні контрагента, а фактичним виконавцем послуг є ТОВ «КОЛЛ-АРТ», взаємовідносини з яким підтверджуються договором № 1/23 від 03 січня 2023 року, додатковою угодою, актом наданих послуг № 1 від 27 вересня 2023 року на суму 2 500 000,00 грн та копіями звітів щодо рекламних кампаній, у зв`язку з чим суд визнали понесені витрати реальними та правомірними, відхиливши доводи податкового органу про їх недостовірність;

- податковий орган зазначав, що віднесення ТОВ «ЕМЕРАЛД СПОРТКАР» 1 562 600 грн за I та II квартали 2023 року до «Інших операційних витрат» за операціями із ФОП ОСОБА_2 , є неправомірним, оскільки акти не розкривають зміст та обсяг отриманих послуг, однак суди дійшли висновку, що послуги фактично надавалися на підставі договору про комплексне інформаційно-консультаційне обслуговування, виконання якого підтверджено п`ятьма актами здачі-приймання робіт за січень-травень 2023 року, а надані документи свідчать про проведення виконавцем дослідження кон`юнктури ринку, аналіз конкурентів, визначення ринкових трендів, формування стратегії конкурентоспроможності та надання рекомендацій щодо розвитку, у зв`язку з чим відхилено доводи податкового органу в цій частині;

- податковий орган стверджував, що ФОП ОСОБА_3 не могла виконати послуги з прибирання території, придбані ТОВ «ЕМЕРАЛД СПОРТКАР» у 2023- 2024 роках, оскільки вона не декларувала найманих працівників і не подавала звітність про залучення інших осіб, однак суди попередніх інстанцій зазначили, що виконавець не була обмежена у праві укладати договори субпідряду та залучати третіх осіб, а Позивач не мав ні обов`язку, ні повноважень контролювати способи виконання ФОП ОСОБА_3 її внутрішніх договірних зобов`язань, і факт подання чи неподачі нею звітності за нормами податкового законодавства не впливає на реальність отриманих та оплачених послуг, у зв`язку з чим доводи Відповідача в цій частині суди відхилили;

- використання 16 придбаних автомобілів у тест-драйвах тривало різний час - від кількох днів до понад року, після чого вони реалізовувались як такі, що були у використанні та зазнали зносу. Відтак твердження контролюючого органу про неправильність їх класифікації та амортизації ґрунтується на формальному підході й не враховує фактичний змішаний характер їх використання, залучення їх у господарські процеси, рекламні заходи та забезпечення сервісних зобов`язань дилера.

7 листопада 2025 року до Верховного Суду через підсистему "Електроний суд" надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2025 року у якій скаржник просив скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 2 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України);

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Також обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).

У поданій касаційній скарзі, скаржник як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції не враховано практику Верховного Суду, викладену у постановах від 12 березня 2023 року у справі №725/254/16-а (щодо повноти з`ясування обставин у справі), від 26 червня 2018 року у справі №826/24815/15 (у контексті того, що кожен вагомий аргумент має бути почутим та вмотивовано проаналізованим з боку судів першої та апеляційної інстанцій).

Проте скаржник не вказує, якого конкретного висновку наведеного у цих постановах не врахували суди попередніх інстанцій і не вказав якого саме із епізодів у цій справі відповідні постанови стосуються.

Надалі ж у касаційній скарзі процитовано фактично висновки акта перевірки і належним чином не обґрунтовано у чому ж полягала неповнота з`ясування обставин у справі, а такт само й не деталізовано які ж конкретно його аргументи не були враховані судами при вирішенні спору.

Фактично, у касаційній скарзі скаржник висловлює незгоду саме зі здійсненою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою встановлених у справі обставин у взаємозв`язку з наданими на їх підтвердження доказами та доводить необхідність зміни такої (на його користь), що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України та не може бути визнано належним обґрунтуванням неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права (обов`язкової умови при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України).

З урахуванням цього формальне посилання Відповідача на подібність правовідносин у цій справі та у справах №725/254/16-а №826/24815/15 не утворює передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставу касаційного оскарження.

Також Відповідач посилається на неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 10 вересня 2021 року у справі № 766/20776/17 та у постанові від 9 листопада 2021 року у справі № 826/9751/14, щодо зловживання процесуальними правами. Втім, Відповідач не навів жодного обґрунтування подібності правовідносин цих справ із правовідносинами у справі, в якій подано касаційну скаргу. Як зазначено вище, така аргументація є необхідною та обов`язковою умовою для відкриття касаційного провадження за визначеною ним підставою касаційного оскарження - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд додатково звертає увагу на те, що подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Наведене підтверджує, що Відповідач так і не обґрунтував, як того вимагає КАС України, зазначену ним підставу касаційного оскарження - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилань скаржника на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд зазначає таке. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України, на який посилається скаржник в касаційній скарзі, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 4 статті 328 цього Кодексу.

Отже, оскільки скаржник не обґрунтував підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відсутні й умови для застосування пункту 1 частини другої статті 353 КАС України як підстави для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд.

Варто підкреслити й те, що у касаційній скарзі не наведено жодного обґрунтування помилковості висновків судів у контексті недотримання процедури проведення перевірки, що було також однією з підстав для скасування спірних у справі індивідуальних актів. При цьому, усталеною є позиція Верховного Суду про те, що вимогам касаційної скарги щодо скасування судового рішення має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із висновками, які стали підставою для задоволення позовних вимог. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.

Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відтак, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстави оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Одночасно суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Враховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМЕРАЛД СПОРТКАР" до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень повернути скаржнику.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Блажівська