Справа № 320/10212/21
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м. Київ справа №320/10212/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії позивачу;

- зобов`язати відповідача здійснити правову експертизу розрахунку заробітку (доходу) позивача для обчислення пенсії станом з 01.07.2003, з 01.01.2004 та визначення індивідуального коефіцієнта заробітку позивача з виконанням норм законів пенсійного законодавства України;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу недонараховану суму пенсії з 01.01.2004 до сьогодні, орієнтовна сума 250 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є внутрішньопереміщеною особою та пенсіонером за віком з 19.04.2001 відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ). У зв`язку з прийняттям Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) з 01.01.2004 року було проведено масовий перерахунок пенсій. Право на перерахунок пенсій за новим законом отримали особи, яким до 01.01.2004 було призначено пенсії відповідно до Закону № 1788-ХІІ.

Проте при визначенні заробітку (доходу), для обчислення пенсії за новим законом, з 01.01.2004 ОСОБА_2 заробіток (дохід) позивача, відкоригований у 2001 році, застосувало до без урахування коригування (осучаснення) заробітку. На думку позивача це вплинуло на визначення індивідуального коефіцієнту заробітку (доходу), який/ враховується для обчислення пенсії і, відповідно, на розмір пенсії, у зв`язку з чим з 010.01.2004 позивач не одержує свою пенсію.

Позивач вказує, що листом від 19.04.2021 він звернувся до відповідача про здійснення правової експертизи щодо начислення та перерахування пенсії за період 2001-2004 років, проте йому було надано відмову з роз`ясненням, що вказаний перерахунок неможливий, оскільки оригінал пенсійної справи позивача у Головному управлінні відсутній, виплата пенсії проводиться згідно електронної пенсійної справи.

Таким чином позивач вважає, що відмова відповідача являється незаконною та такою, що порушує його права та законні інтереси.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що пенсійні справи, в яких знаходилися первинні документи, які територіально перебували в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Краснодоні та Краснодонському районі не були вивезені з місця їх перебування, у зв`язку з чим при взятті на облік позивача в Управлінні Пенсійного фонду України в Богуславському районі були взяті відомості з електронних баз даних в яких містилися відомості про страховий стаж та розмір заробітної плати.

Стверджує, що у зв`язку з описаною ситуацією, Управлінням Пенсійного фонду України в Богуславському районі (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області) було взято позивача на облік на підставі документів наявних у електронних базах даних, у зв`язку з відсутністю оригіналу пенсійної справи.

Тому відповідач вважає за неможливе станом на 11.10.2021 здійснити правову експертизу розрахунку заробітку (доходу) позивача для обчислення пенсії станом з 01.07.2003, з 01.01.2004, оскільки пенсійна справа позивача та первинні документи що в ній перебувають, знаходяться на непідконтрольній Україні території.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу недонараховану суму пенсії з 01.01,2004 до сьогодні, орієнтовної суми 250 000 грн, відповідач вказує, що ним було нараховано та виплачується пенсія позивачу відповідно до чинного законодавства України.

Крім того відповідач посилається пропуск позивачем шестимісячного строку на звернення до суду передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Вказує, що позивач звернувся у лютому 2021 року до відповідача із заявою про здійснення перевірки та надання оцінки відповідності пенсії по віку призначеної УПФУ в м. Краснодоні Луганської області в 2001 році і здійснений перерахунок з 01.01.2004 вимогам Українського законодавства, та у серпні 2021 року з позовними вимогами до суду щодо періоду з 01.07.2003 року.

Також відповідачем до відзиву було додано копію матеріалів пенсійної справи позивача.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 (позивач) є громадянкою України, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 виданим 11.05.2001.

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_2 від 13.08.2008.

Згідно довідки від 04.11.2014 № позивач є внутрішньопереміщеною особою. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Листом від 17.03.2021 № 2606-2581/Б-02/8-1000/21 ГУ ПФУ у Київській області повідомило позивачу на його звернення від 16.02.2021, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні з 01.08.2014 та отримуєте пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та є внутрішньо переміщеною особою. Оскільки, оригінал пенсійної справи відсутній, виплата пенсії проводиться згідно електронної пенсійної справи. Відповідно до макету електронної пенсійної справи страховий стаж позивача складає - 41 рік 2 місяці 15 днів, коефіцієнт страхового стажу становить - 0.41167.

Відповідно до частини 2 статті 42 Закону № 1058-ІV та постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» з 01.03.2021 проведено осучаснення пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, яка враховувалася для обчислення пенсії на 11% (4888,83 грн., збільшена і на 11%), тобто проведення нового осучаснення пенсійних виплат. Під час перерахунку заробітна плата визначена за період з 01.01.1992 по д 31.12.1996, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачені страхові внески застосована в розмірі- 5426,60 грн., індивідуальний коефіцієнт по заробітній платі становить - 1,51274, середньомісячний заробіток складає - 8209,03 грн. (5426,60 грн. х 1,51274). Розмір пенсії за віком з надбавками з 01.03.2021 становив 3750,90 грн., де: - 3379,41 грн. основний розмір пенсії за віком (8209,03 х 0,41167); - 371,49 грн. доплата за понаднормовий стаж (за 21 рік)

19.04.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити правову експертизу розрахунку заробітку (доходу) позивача для обчислення пенсії станом з 01.07.2003, з 01.01.2004 та визначення його індивідуального коефіцієнта заробітку з виконанням законів пенсійного законодавства України.

Відповідь на вказану заяву до матеріалів справи не подано а ні позивачем, а ні відповідачем.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовив у здійсненні правової експертизи щодо начислення та перерахування його пенсії за період 2001-2004 років.

Не погоджуючись з діями відповідача позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд бере до уваги таке.

Щодо строків звернення до суду з адміністративним позовом суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, в редакції чинній на момент звернення до суду з даним адміністративним позовом, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

У постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зазначила, що «вважає за необхідне відступити від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Відтак, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.

До того ж Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звертає увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.»

Водночас, у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №646/6250/17, від 19.06.2018 у справі №646/6250/17 та від 15.09.2020 у справі № 635/7878/16 викладена наступна правова позиція щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду з аналогічними позовами.

«Пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), суд переконаний, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 122 КАС України та при визначенні права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, законах України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", «;Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою, і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Відповідно до статті 46 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.»

У постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 635/7878/16 підтримуючи правову позицію, зазначену вище, також зауважив, зокрема, таке:

« 53. Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

56. При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

58. Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист підтверджується також встановленим статями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий же обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

63. За таких обставин колегія суддів не погоджується із тим, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною першою статті 99 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2019 року), оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.»

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 164/1904/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17, від 09.07.2019 у справі 676/1557/16-ц, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 30.10.2018 у справі № 493/1867/17, від 22.01.2019 у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017) та від 22.11.2019 у справі №1140/3136/18.

Таким чином, вирішуючи питання про відкриття провадження у даній справі суд виходив з того, що строк звернення до суду з даною позовною заявою позивач не пропустив, отже були відсутні підстави для вирішення питання про його поновлення.

Суд звертає увагу, що ситуація коли Верховний Суд відступив від правового висновку про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах Верховного Суду відбулась, зокрема, у податкових відносинах. При цьому у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду зазначив, що:

«Задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.»

З огляду на викладене та, вирішуючи питання строку звернення до суду з адміністративним позовом у даній справі, суд дійшов висновку про застосування вказаного вище правового підходу про строки звернення до суду з цим адміністративним позовом та відсутності підстав вважати їх пропущеними.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити правову експертизу розрахунку заробітку (доходу) позивача суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи та матеріалів пенсійної справи позивач, відповідно до довідки від 04.11.2014 № позивач є особою переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Згідно даної довідки позивач раніше проживала у місті Краснодон (на даний час Сорокине) Луганської області та територіально знаходилася на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Краснодоні та Краснодонському районі.

Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р (в редакції станом на час її прийняття) м. Краснодон Луганської області входило до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Отже тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, діяльність Управління Пенсійного фонду України в місті Краснодоні та Краснодонському районі за місцем розташування позивача була припиненою.

Як зазначив відповідач пенсійні справи, в яких знаходилися первинні документи, які територіально перебували в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Краснодоні та Краснодонському районі не були вивезені з місця їх перебування, у зв`язку з чим при взятті на облік позивача в Управлінні Пенсійного фонду України в Богуславському районі були взяті відомості з електронних баз даних в яких містилися відомості про страховий стаж та розмір заробітної плати.

Отже Управлінням Пенсійного фонду України в Богуславському районі, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, було взято позивача на облік на підставі документів наявних у електронних базах даних, у зв`язку з відсутністю оригіналу пенсійної справи.

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів встановлює Закон України від 22.05.2003 № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі Закон № 851-IV).

Відповідно до статті 4 Закону № 851-IV Кабінет Міністрів України та інші органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених законом, реалізують державну політику електронного документообігу. Державне регулювання у сфері електронного документообігу спрямовано на: реалізацію єдиної державної політики електронного документообігу; забезпечення прав і законних інтересів суб`єктів електронного документообігу; нормативно-правове забезпечення технології оброблення, створення, передавання, одержання, зберігання, використання та знищення електронних документів.

А згідно з статтею 5 Закону № 851-IV електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Статтею 7 Закону № 851-IV визначено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.

Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом.

Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

В свою чергу правовий статус електронного документа та його копії передбачений статтею 8 Закону № 851-IV, згідно якої юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Електронний документ не може бути застосовано як оригінал:

1) свідоцтва про право на спадщину;

2) документа, який відповідно до законодавства може бути створений лише в одному оригінальному примірнику, крім випадків існування централізованого сховища оригіналів електронних документів;

3) в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріальне посвідчення цивільно-правової угоди, укладеної шляхом створення електронного документа (електронних документів), здійснюється у порядку, встановленому законом.

Аналіз встановлених обставин справи та наведених вище норм законодавства України, дає підстави суду дійти висновку, що наявність у відповідача електронної пенсійної справи позивача дає змогу провести правову експертизу розрахунку заробітку (доходу) позивача для обчислення пенсії.

Доводи відповідача в частині відсутності паперової справи є необґрунтованими.

При розгляду даної справи суд також враховує що, обставини, які підлягають встановленню і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховує ступінь вини позивача (її відсутність) неможливості надати повний об`єм необхідних для реалізації його прав документів та повноти записів у пенсійній справі.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 по справі №569/15943/16-а, «…відсутність у відповідача можливості перевірити достовірність наданих позивачем документів, які підтверджують його право на пільгову пенсію, внаслідок проведення антитерористичної операції та знаходження підприємств на тимчасово окупованій території, не може порушувати його право на отримання пенсії».

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім цього, згідно вимог частини другої статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині вимог про зобов`язання відповідача здійснити правову експертизу розрахунку заробітку (доходу) позивача для обчислення пенсії підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу недонараховану суму пенсії з 01.01.2004 до сьогодні, орієнтовна сума 250 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Наявність чи відсутність недонарахованої позивачу суми пенсії з 01.01.2004 буде встановлено ГУ ПФУ у Київській області під час проведення правової експертизи розрахунку заробітку (доходу) для обчислення пенсії позивачу.

До проведення такого перерахунку та прийняття відповідачем рішення за наслідками такого перерахунку у позивача відсутнє порушене право.

Тобто відсутнє як таке порушене право позивача з боку відповідача.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

У пункті 8 частини першої статті 4 КАС України зазначено, що позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

У підпункті 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

Таким чином позовні вимоги в цій частині є передчасними та не підлягають задоволенню.

Щодо інших доводів сторін, то вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Оцінюючи інші доводи позовної заяви суд зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 4316,00 грн.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 2 158,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255, 291 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не здійснення правової експертизи розрахунку заробітку (доходу) ОСОБА_1 для обчислення пенсії станом з 01.07.2003, з 01.01.2004 та визначення індивідуального коефіцієнта заробітку.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10; ) здійснити правову експертизу розрахунку заробітку (доходу) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) для обчислення пенсії станом з 01.07.2003, з 01.01.2004 та визначення індивідуального коефіцієнта заробітку.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 2 158,00 грн. (дві тисячі сто п`ятдесят вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10; ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.