Справа № 420/5906/25
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/5906/25

Перша інстанція: суддя Марин П.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області що виразилися в нарахуванні та виплаті в 2024 році щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України, як учаснику бойових дій, в повному розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертви нацистських переслідувань» №369 від 02.04.2024, якою затверджений Порядок здійснення у 2024 році разової грошової виплати до дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі Постанова №369);

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок разової грошової виплати до Дня Незалежності України за 2024 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, , а саме - 11805 грн, відповідно до частини 5 статті 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV) (далі Закон №3551-XIІ);

- зобов`язати відповідача, з урахуванням попередньо виплаченої суми, здійснити виплату, недоплаченої в 2024 році частини разової грошової виплати до Дня Незалежності України, як учаснику бойових дій, відповідно до частини 5 статті 12 Закону № 3551-ХІІ в сумі 10805 грн. та за потреби прийняти відповідні заходи щодо витребування необхідних коштів на здійснення вказаної вище виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ГУ ПФУ в Одеській області протиправно здійснило виплату виплаті, разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2024 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі визначеному Постановою №369.

На думку позивача, дії органу Пенсійного фонду щодо виплати разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2024 рік у сумі меншій ніж визначено положеннями частини 5 статті 12 Закону № 3551-ХІІ є протиправними, оскільки суперечать акту вищої юридичної сили.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2024 рік у розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком, передбаченому статтею 12 Закону №3551-XII.

Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2024 рік відповідно до статті 12 Закону №3551-XII у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, та виплатити з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись з таким рішенням ГУ ПФУ в Одеській області надало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не врахував, що Законом України від 20.03.2023 № 2983-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань» частина 5 статті 13 Закону №3551-XII викладена в наступній редакції: «Щороку до Дня Незалежності України учасникам війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Отже, законодавець делегував Кабінету Міністрів України право визначати порядок та розміри разової грошової допомоги, передбаченої Законом №3551-XII.

На переконання апелянта, враховуючи наведене у 2024 році виплата щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України має здійснюватися у розмірах, передбачених Постановою №369, що свідчить про відсутність підстав для тверджень про порушення прав позивачки та для визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Пункт 2 частини 1 статті 263 КАС України визначає, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 згідно посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 21.07.1915 є учасником бойових дій та має пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.25).

У серпні 2024 року ГУ ПФУ в Одеській області, відповідно до положень Постанови №369, виплатило позивачу одноразову грошову допомогу до Дня Незалежності України у розмірі 1000 грн.

Позивач, вважаючи вказану виплату такою, що здійснена у розмірі, що не відповідає положенням статті 12 Закону №3551-XII, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що станом на час виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон №3551-XII та Постанова № 369.

На переконання суду, враховуючи приписи частини 4 статті 7 КАС України щодо загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учаснику бойових дій у 2024 році, слід застосовувати приписи Закону №3551-XII, який має вищу юридичну силу та є спеціальним щодо спірних правовідносин.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов висновку, що разова грошова допомога до Дня Незалежності України у 2024 році повинна виплачуватися учаснику бойових дій в розмірі, встановленому Законом №3551-XII, а саме в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

При цьому, суд першої інстанції, акцентував увагу на тому, що дана справа є типовою справою щодо зразкової справи №440/14216/23, а тому в силу положень статті 291 КАС України суд має враховувати висновки Верховного Суду стосовно визначення права позивача на отримання грошової допомоги до Дня Незалежності України в 2024 році в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, як особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи.

Водночас, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірним питанням, в даному випадку, є правомірність виплати щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2024 рік позивачу, як учаснику бойових дій, у меншому розмірі, ніж передбачено статтею 12 Закону №3551-XII.

Позивач вважає, що має право на виплату такої допомоги у розмірі, встановленому статтею 12 Закону №3551-XII, зокрема, п`яти мінімальних пенсій за віком.

Натомість скаржник заперечує таке право позивача та вважає, що виплата вказаної допомоги у розмірах встановлених Постановою №369 є правомірною.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі і вище - Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №3551-XII цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Згідно зі статтею 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Частина 5 статті 4 Закону №3551-XII визначає, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, передбачені статтею12 Закону №3551-XII.

Зокрема, частина 5 статті 12 Закону №3551-XII передбачає виплату учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, щорічної разової грошової допомоги.

Така грошова допомога була запроваджена ще з 01.01.1999 шляхом внесення змін до Закону №3551-ХІІ Законом від 25.12.1998 №367-XIV та доповненням статті 13 частиною четвертою наступного змісту:

«Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком».

Надалі зазначена норма зазнавала неодноразових змін та була предметом конституційного контролю в Конституційному Суді України.

Статтею 29 Закону України від 19.12.2006 №489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема, установлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Законів України №3551- XII та від 23.03.2000 №1584-III «Про жертви нацистських переслідувань» здійснюється, зокрема, для інвалідів II групи - 360 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 №6-рп/2007, у тому числі, статтю 29 розділу IV Закону № 489-V визнано такою, що не відповідає Конституції України з тих мотивів, що Верховна Рада України не є повноважною під час прийняття закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або у будь-який спосіб змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин та не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

Законом України від 28.12.2007 №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (Закон № 107-VI) положення статті 12 Закону № 3551-ХІІ щодо грошової допомоги учасникам бойових дій викладено в такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 зазначені положення Закону № 107-VI щодо внесення змін до статті 13Закону № 3551-ХІІ визнані неконституційними з тих мотивів, що внесення до законодавчих актів змін і доповнень та визнання законів такими, що втратили чинність, призвело до фактичного скасування чи звуження змісту і обсягу існуючих прав і свобод людини і громадянина.

Законом України від 28.12.2014 №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким передбачено, що окремі положення ряду законів України, в тому числі Закону № 3551-ХІІ, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, з огляду на наявні фінансові ресурси державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Внаслідок таких змін протягом 2014- 2022 років Кабінет Міністрів України ухвалював постанови, якими визначались фіксовані розміри щорічної разової допомоги до 5 травня, яка підлягала виплаті, зокрема, учасникам бойових дій.

Окремі з таких постанов були предметом судового оскарження і рішеннями судів у справах №640/9677/20, № 440/4157/21, були визнані протиправними та нечинними.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 (справа №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пункту 26 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України в частині, яка передбачала, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Законом України № 2983-IX, який набрав чинності 15.04.2023, частина 5 статті 12 Закону №3551-XII, попередня редакція якої була такою: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України», викладена в новій редакції такого змісту:

«Щороку до Дня Незалежності України учасникам бойових дій виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Запроваджена Законом № 2983-ІХ грошова виплата до Дня Незалежності України за своїм змістом та ознаками (щорічна періодичність; разовий характер; обов`язковість виплати; коло осіб, на яких поширюється) є аналогічною разовій грошовій допомозі до 5 травня, що виплачувалася учасникам бойових до внесення Законом № 2983-ІХ відповідних змін до частини п`ятої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Водночас частина п`ята статті 12 Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону №2983-ІХ була змінена, зокрема через заміну дати, до якої приурочена така грошова виплата.

Спірні правовідносини були предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду, яка у постанові від 14.05.2025 у зразковій справі №440/12216/23 дійшла висновку, що приурочення зазначеної виплати до іншої дати з мотивів проведення декомунізації, про що чітко викладено в пояснювальній записці, не змінює і не може змінювати її природи саме як грошової допомоги учасникам бойових, оскільки мета виплати такої соціальної допомоги не змінилася - надання матеріальної підтримки учасникам бойових, вшанування мужності та героїзму захисників незалежності і територіальної цілісності України, сприяння подальшому зміцненню патріотичного духу у суспільстві.

Оскільки фрагмент цієї статті «у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України» не є новелою у механізмі правового регулювання застосування згаданої виплати для ветеранів війни, тому є підстави для висновку, що разова грошова виплата до Дня Незалежності України не є зміненою (за умовами та підставами виплати) щорічною разовою грошовою допомогою до 5 травня. Такий правовий результат досягнуто шляхом безпосереднього внесення змін до спеціального Закону № 3551-ХІІ, а не через внесення змін у бюджетне законодавство та надання відповідних повноважень Кабінету Міністрів України з метою подальшого ухвалення ним рішення щодо визначення розмірів соціальних гарантій.

За правовою природою грошову виплату до Дня Незалежності України не можна вважати новим видом соціального забезпечення для учасникам бойових чи учасників бойових дій, оскільки вона, хоча і відрізняється за назвою, порядком визначення розміру виплати, втім по суті є щорічною разовою грошовою допомогою певним суб`єктам - учасникам бойових дій, а приурочення її виплати до іншої дати і зміна порядку визначення її розміру не змінюють її природи саме як одного з видів соціальної допомоги - періодичної, одноразової виплати (допомоги) за рахунок бюджетних коштів певному колу осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2025 у зразковій справі №440/12216/23 також зазначила, що Верховна Рада України під час формування соціальної політики держави відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України у законах самостійно визначає, зокрема, основи соціального захисту, та може збільшувати, зменшувати або перерозподіляти соціальні виплати й допомогу з урахуванням принципів пропорційності та соціальної справедливості.

Тимчасове обмеження окремих соціальних пільг (допомог) особам, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність та набули статусу ветеранів війни, а також членам їх сімей, у разі запровадження режиму воєнного стану, за умови додержання вимог пункту 5 частини 1 статті 6 Закону №389-VIII, може відбуватися за умови внесення змін до спеціального Закону № 3551-ХІІ, який регулює відносини забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць.

Також Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зауважила, що передбачена частиною 5 статті 13 Закону №3551-XII щорічна разова грошова виплата не є основним грошовим забезпеченням, а є додатковою соціальною пільгою (виплатою), яка має разовий характер, є щорічною та поширюється на певне коло осіб.

Зазначена разова грошова виплата не належить до складових конституційного права громадян на соціальний захист, визначених у пунктах 1- 4 частини першої статті 46 Конституції України, які не можуть бути скасовані законом, а тому Верховна Рада України, як єдиний законодавчий орган влади в Україні, з огляду на існуючі фінансово-економічні можливості, шляхом ухвалення законів може змінити умови та порядок виплати такої соціальної пільги за умови дотримання конституційних норм та принципів.

Передбачена частиною 5 статті 13 Закону №3551-ХІІ щорічна разова грошова виплата учасникам бойових дій є видом державної допомоги в загальній системі соціального захисту населення. Така виплата має допоміжний та стимулюючий характер і надається з метою забезпечення створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, захисту їхніх інтересів відповідно до соціальної політики держави в цій сфері. Оскільки нарахування разової грошової виплати учасникам бойових встановлено законом і конкретно не визначено в Конституції України як складова права на соціальний захист, гарантованого її статтею 46, тому Верховна Рада України має певну свободу дій щодо законодавчого регулювання порядку надання цього виду державної допомоги.

Верховна Рада України може встановлювати, модернізувати або поновлювати зазначений вид державної допомоги, змінювати її розмір, механізми її нарахування та надання, оскільки така допомога не закріплена в Конституції України, а визначається у законах відповідно до соціальної політики держави.

Невід`ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов`язок виконання соціальної політики держави у цій сфері. Одним з таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» забезпечує проведення державної соціальної політики.

27.12.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1396 «Деякі питання соціального захисту осіб, які мають особливі та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, ветеранів війни та осіб, що працюють в спеціальних умовах». Цією постановою, зокрема, затверджений Порядок здійснення році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Порядок № 1396).

Відповідно до пункту 3 цього Порядку грошова допомога виплачується до 24 серпня щороку в розмірах, визначених законодавством.

З метою здійснення разової грошової виплати до Дня Незалежності України ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», Кабінет Міністрів України 02.04.2024 прийняв постанову № 369 «Про встановлення розмірів разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань, у 2024 році».

Постанова № 369 встановлює, що разова грошова виплата до Дня Незалежності України виплачується до 24.08.2024 учасникам бойових дій, зокрема 1000 гривень.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду, Верховна Рада України шляхом прийняття закону делегувала Кабінету Міністрів України право встановлювати порядок та визначати розмір разової грошової виплати учасникам бойових дій, яка здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з повноваженнями уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Зміни в правовому регулюванні відбулися в умовах повномасштабного вторгнення, і делегування цих повноважень органу виконавчої влади забезпечує потрібну у цей період гнучкість, беручи до уваги надмірний фінансовий тягар на державу, який виник у зв`язку з необхідністю відсічі зовнішній агресії.

Політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення проведення якої на підставі пункту 3 статті 116 Конституції України здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України може регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги на підставі наданого йому Верховною Радою України права встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Верховна Рада України у встановленому законом порядку та в межах своїх повноважень внесла зміни до спеціального Закону № 3551-ХІІ, законодавчо врегулювавши порядок надання щорічної разової грошової виплати учасникам бойових, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме правила статті 13 Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону № 2983- ІХ як спеціального закону.

Колегія суддів зауважує, що в даному випадку слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 14.05.2025 у зразковій справі №440/14216/23, як такі що є цілком релевантними до спірних правовідносин.

Таким чином, слід констатувати, що ГУ ПФУ в Одеській області, виплачуючи позивачу як учаснику бойових дій, грошову допомогу до Дня Незалежності у 2024 році у розмірі 1000 грн, діяло відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, об`єктивно не міг врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, які сформульовані у постанові від 14.05.2025 у зразковій справі №440/14216/23, оскільки зазначена постанова ухвалена після того, як суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення.

Водночас, керуючись положеннями частини 5 статті 242 КАС України, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково є неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що судове рішення слід скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року - скасувати.

Ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко