Справа № 487/4066/23
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/20/2025 Справа № 487/4066/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Романовій К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м.Миколаєва з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати Постанову серії БАБ №549674 від 12.06.2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відносно нього, поліцейським взводу 1 роти 2 батальйону 4 УПП в Миколаївській області 12 червня 2023 року складено постанову серії БАБ № 549674, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу, за те, що він не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом, чим порушив п.2.1.А. ПДР. Разом з тим, позивач не погоджується із винесеною Постановою серії БАБ № 549674 від 12.06.2023 та вважає постанову по справі про адміністративне правопорушення незаконною та такою, що порушує його права та охоронювані законом інтереси, а тому така постанова підлягає скасуванню.

Позивач стверджує, що під час розгляду адміністративної справи не було в належний спосіб встановлено особу водія. Встановлення особи з відомостей бази ІПНП не передбачено чинним законодавством. Позивачеві не було повідомлено конкретних підстав зупинки транспортного засобу, із урахуванням вимог Конституції України лише законні вказівки та накази підлягають виконанню. Жодних підстав, відповідно вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», для зупинки транспортного засобу не існувало, їх не наведено і позивачеві, в якості обгрунтування правомірності зупинки та правомірності вимоги пред`явлення посвідчення водія. За такого, в позивача не виникло обов`язку виконувати фактично неправомірні вимоги відповідача.

Крім цього, сторона позивача вважає за необхідне зазначити, що позивачем не порушено правил дорожнього руху, відповідно їх не було зафіксовано. Вказане свідчить про безпідставність зупинки та незаконність вимог відповідача.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що в його діях був відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, відсутня об`єктивна сторона цього правопорушення, тому оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

ІІ. РУХ СПРАВИ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.07.2023 року дану адміністративну справу передано до Центрального районного суду м.Миколаєва за підсудністю на підставі ч.1 ст.25 КАС України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2023 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.08.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, запропоновано позивачу уточнити вимоги до відповідача 1 - поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону 4 УПП в Миколаївській обл. сержанта поліції Перепадіна Віталія Івановича.

07.09.2023 року від представника Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в якому вважав вимоги позивача безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Під час несення служби 12.06.2023 року в місті Миколаїв, Заводський район, вул. Біла, біля будинку № 44 поліцейськими управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП, на підставі ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» був зупинений транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT з державним номерним знаком НОМЕР_1 . При перевірці документів на підставі ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію» водій не пред`явив посвідчення водія чим порушив п.п. 2.1.а ПДР України. Факт скоєння позивачем правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є наявним та підтверджується наданими стороною відповідача доказами у вигляді записів з нагрудного відеореєстратора 474538 та 474176. На початку відеозапису зафіксована зупинка транспортного засобу та законна вимога поліцейського пред`явити документи, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах та неодноразова відмова ОСОБА_1 . В подальшому зафіксований розгляд адміністративної справи та відмову Діденка Є.М. від підписання отримання копії постанови серії БАБ № 549674 від 12.06.2023 року.

Представник відповідача вказує, що Діденко Є.М. в позовній заяві зазначає, що він був безпідставно зупинений, тому не пред`явлення водієм документів є правомірним. Однак, сторона відповідача звертає увагу, що Діденка Є.М. було зупинено 00:09 відповідно до ч.7 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», так як він порушував розпорядження Миколаївської обласної військової адміністрації № 139- р від 10.04.2023 року щодо запровадження комендантської години.

Таким чином, представник відповідача вважає, що постанова серії БАБ № 549674 від 12.06.2023 року у справі про адміністративне правопорушення винесена інспектором є обгрунтованою та законною.

20.11.2023 року від представника позивача адвоката Балабан О.І. надійшла відповідь на відзив, в якій вважала заперечення, викладені у відзиві, безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами, обгрунтовуючи це наступним.

Позивач не порушував п. 2.1.а ПДР України, мав при собі посвідчення, проте законних підстав його пред`явлення поліцейськими наведено не було. Згідно постанови серії БАБ № 549674 від 12.06.2023 у вину позивачу ставиться порушення позивачем п. 2.1.а ПДР України не пред`явлення у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії.

Разом із цим, сторона позивача вказує, що п. 2.1. а ПДР України не містить норми про обов`язок водія на пред`явлення посвідчення водія для перевірки на вимогу поліцейського. Постанови про керування позивачем транспортним засобом без посвідчення водія працівниками поліції не виносилося.

Представник позивача зазначає, що відповідач у відзиві вказує, що ніби на відеозаписі з нагрудного відеореєстратора 474538 та 474176 зафіксована зупинка транспортного засобу та законна вимога поліцейського пред`явити документи. Зазначене не відповідає дійсності, адже законні підстави вимоги про пред`явлення документів чітко визначені в законодавстві і вони не дотримані працівниками поліції Перепадіним В.І. та Поповичем В.М. Жодна із цих підстав не була повідомлена працівниками патрульної поліції Поповичем В.М. та Перепадіним В.І. позивачу на початку відеозапису в якості причини зупинки та причини надання документів. На відозаписі з часу 00:10:30 одразу, без повідомлення причини зупинки і підстав визначених Законом для пред`явлення документів в позивача запитують чи є в нього документи, що посвідчують особу. На що, позивач ствердно відповів та чекав коли йому повідомлять законні підстави для зупинки та передбачені ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію» підстави для перевірки документів. На відеозаписі не зафіксовано, що поліцейські повідомляють ОСОБА_1 , що він володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених; або відносно нього існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення доказів вчинення правопорушень також не надано; або позивач перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; або якщо в позивача є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо: або якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди. іншої надзвичайної події; не повідомляють поліцейські і того, що зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Отже, сторона позивача вважає, що законних підстав для вимоги перевірки документів в позивача в співробітників патрульної поліції не було. Їх не було доведено до відома ОСОБА_1 в установленому законом порядку, а за такого, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім того, представник позивача вказує, що у відзиві, в передостанньому абзаці відповідач зазначає, що Згідно зі статтею 32 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. Проте, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем на момент зупинки та вимоги для перевірки документів було вчинено правопорушення або існують докази того, що позивач має намір вчинити правопорушення. В працівників патрульної поліції на момент зупинки транспортного засобу не було таких відомостей. Відповідно відсутні законні підстави як для зупинки так і для перевірки. Матеріали справи також не містять ніякого Наказу коменданта, який би уповноважував працівників патрульної поліції в даному випадку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на перевірку документів. На момент складення оскаржуваної Постанови ніякого Наказу коменданта позивачу не надано в якості обгрунтування законності дій поліцейських. Отже посилання відповідача на Указ Президента України від 24.02.20233 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України» та Розпорядження Миколаївської обласної військової адміністрації від 20.04.2023 № 139-р «Про внесення змін до розпорядження начальника Миколаївської обласної військової адміністрації від 26.06.2022 № 66-р», згідно якого на території Миколаївської області, крім Очаківської МТГ, встановлено спеціальний режим світломаскування в режимі повного затемнення з 00:00 по 05:00 годину, по своїй суті нічого не доводить в даній справі. Вказаний наказ не містить обмежень щодо пересування громадян. Не доводить як наявність в діях позивача адміністративного правопорушення, так і не доводить законні вимоги і дії працівників патрульної поліції, які не мали Наказу коменданта, який би уповноважував їх на проведення перевірки документів. Натомість в справі наявні докази, що підтверджують свавільність та незаконність дій працівників патрульної поліції.

Ухвалою суду від 08.08.2024 року здійснено заміну неналежного відповідача поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону 4 УПП в Миколаївській обл. сержанта поліції Перепадіна Віталія Івановича на належного відповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, яке знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1Б/1.

Ухвалою суду від 10.02.2025 року витребувано в Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції оригінал постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії БАБ №549674 від 12.06.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП; у Заводського районного суду м.Миколаєва матеріали справи №487/5845/23 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

04.03.2025 року на виконання вимог ухвали суду від 10.02.2025 року від Заводського районного суду м.Миколаєва надійшли витребувані судом матеріали справи №487/5845/23.

09.04.2025 року від Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції надійшла відповідь на ухвалу суду від 10.02.2025 року, в якому вказано про неможливість надання оригіналу постанови, оскільки вона була направлена для виконання до Заводського ВДВС у м.Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса).

Ухвалою суду від 09.04.2025 року витребувано у Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) оригінал постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії БАБ №549674 від 12.06.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, який знаходиться в матеріалах виконавчого провадження №72805767.

10.06.2025 року, на виконання вимог ухвали суду від 09.04.2025 року, Заводським ВДВС у м.Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) надано витребуваний судом оригінал постанови.

Позивач до судового засідання не з`явився, просив про розгляд справи за його відсутності.

Представниця Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Палієнко Д.Т. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника управління поліції, проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 205 КАС України.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ.ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

12.06.2023 року поліцейським управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Перепадіним В.І. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №549674, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

В даній постанові зазначено, що позивач 12.06.2023 року о 00 годині 08 хвилин по вул. Біла, біля будинку № 44 в м. Миколаєві, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.1.А ПДР України.

Копію даної постанови отримати позивач відмовився, про що свідчить запис в п.9 постанови.

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.1. ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до Закону України "Про дорожній рух" єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України).

За змістом п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII.

Згідно п. 11 ст. 23 ЗУ "Про Національну поліцію" регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про національну поліцію" у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 була розглянута від імені Національної поліції уповноваженою особою у порядку, встановленому чинним законодавством, адміністративне стягнення накладено в межах санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач, обгрунтовуючи неправомірність винесення оскаржуваної постанови посилався на безпідставність зупинки транспортного засобу, яким він керував, та незаконність вимог відповідача.

Однак, суд не погоджується з вказаними доводами позивача, виходячи з наступного.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та є чинним на теперішній час.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України № 389-УПІ від 12.05.2015 «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 8 цього Закону в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів. Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Відповідно до п. 5 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та п. 5 «Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 № 573, на території, де запроваджено комендантську і годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.

Відповідно до п. 15 вище вказаної постанови патрулям на території, де встановлено особливий режим, в установленому законодавством порядку надано право:

1) затримувати і доставляти до органів або підрозділів Національної поліції осіб, які вчинили або вчиняють правопорушення у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення;

2) вилучати в осіб предмети, які є знаряддям, засобом або предметом правопорушення, і передавати їх органам або підрозділам Національної поліції;

3) перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти до органів або підрозділів Національної поліції для встановлення особи; у разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які перевозяться зазначеними особами;

4) тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби.

Окремо слід зазначити, що "Порядок перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану" затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1456 від 29.12.2021.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1456 від 29.12.2021 затверджено Порядок перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану.

Випадки, коли уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, визначені пунктом 7 вказаного Порядку.

До таких відносяться: існування підстав, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом.

Відповідно до розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації, Миколаївською військовою адміністрацією від 10.04.2023 року № 139-р запроваджена комендантська година та встановлено спеціальний режим світломаскування в режимі повного затемнення з 00:00 до 05:00, що у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» дає можливість уповноваженому органу державної влади обмежити або заборонити рух у ці години.

Таким чином, на думку суду, поліцейськими правомірно було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 для перевірки документів, оскільки останній здійснював рух в комендантську годину.

Посилання ж сторони позивача, щодо відсутності Наказу коменданта, який би уповноважував працівників патрульної поліції на перевірку документів, суд не бере до уваги, оскільки вищевказані норми закону прямо передбачають право працівникам патрульної поліції, на території, де встановлено особливий режим, в установленому законодавством порядку, зупиняти транспортні засоби та перевіряти документи.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №549674 від 12.06.2023 складена з огляду на не пред`явлення у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, що підтверджується матеріалами справи.

Суд, звертає увагу на висновок Верховного Суду, зроблений у справі №127/19283/17 від 25.09.2019 про те, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи:

1) перевірка документів особи;

2) опитування особи;

3) поверхнева перевірка і огляд;

4) зупинення транспортного засобу;

5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території;

6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю;

7) проникнення до житла чи іншого володіння особи;

8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ;

9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і

кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису;

10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб;

11) поліцейське піклування.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Відповідачем до відзиву додано медіа-файли, на яких відтворено подію за участю позивача, де зафіксована основна об`єктивна інформація.

З огляду на те, що в силу п. 9 частини першої статті 31 та статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», статті 283 КУпАП відеоспостереження за дотриманням позивачем Правил дорожнього руху інспектором зафіксовано у встановленому законом порядку, з зазначенням технічних засобів нагрудних відеореєстраторів «474538» та «474176», а тому відео з даних відеореєстраторів є належними та допустимими доказами інкримінованого правопорушення.

Зокрема, на відео з нагрудних реєстраторів «474538» та «474176» зафіксовано факт руху транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 та його зупинку, а також, зафіксовано наступне:

о 4:08 хв. - поліцейським озвучено вимогу позивачу про пред`явлення документів;

о 4:35 хв. - поліцейським роз`яснено позивачу про відеофіксацію події;

з 27:34 хв. по 28:43 хв. - поліцейським неодноразово озвучено вимогу позивачу про пред`явлення посвідчення водія, яка ігнорувалася позивачем;

27:42 хв. - позивачу роз`яснено причину зупинки, а саме: ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»;

29:32 хв. - позивач вчинив спробу втечі від патрульних, в зв`язку з чим, його було затримано та доставлено у відділ поліції.

Згідно п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30червня 1993 року №3353-ХІІ. А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством. - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до пунктів 2.1 «а», «б», «ґ» ПДР України водій зобов`язаний мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у керуванні транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Відповідно до фабули постанови БАБ №549674 від 12.06.2023 р., складеною відносно ОСОБА_1 , останній, керуючи транспортним засобом, рухався в комендантську годину, що є законною підставою для зупинки та перевірки документів працівниками поліції, таким чином спростовано посилання позивача на відсутність підстав для зупинки його транспортного засобу та перевірки документів.

Крім того, суд зазначає, що позивач в позовній заяві не заперечував факт того, що не пред`явив документи на вимогу поліцейсього, оскільки вважав таку вимогу незаконною.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

Доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Позивач не надав до суду належних доказів на підтвердження його позиції, одночасно в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують вину позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач при винесенні постанови відносно позивача, діяв у рамках чинного законодавства України та у спосіб визначений законом, а позиція позивача щодо відсутності законних підстав для зупинки його транспортного засобу у військовий стан, в комендантську годину розцінюється судом критично, як така, що направлена на уникнення відповідальності.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Щодо виправлення в оскаржуваній постанові.

Як вбачається з оригіналу постанови БАБ №549674 від 12.06.2023 року, така постанова містить виправлення, а саме: в даті вчинення правопорушення.

Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 22.05.2020 у справі №825/2328/16 адміністративне провадження №К/9901/23055/18 сформульовано наступний висновок:

«…Верховний Суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18».

З огляду на зазначене, суд вважає, що вищевказане виправлення не свідчить, що відсутня подія правопорушення, адже позивач ОСОБА_1 12.06.2023 року керував транспортним засобом, що ним не заперечується, а також дата вказаної події зафіксована на нагрудних відеореєстраторах. Отже, таке виправлення ніяким чином не спростовує факт вчинення позивачем правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі "О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), згідно з яким будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 визначений частиною другою статті 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суду не надано доказів, які б підтверджували, що відповідач при складанні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності діяв не в спосіб, передбачений КУпАП, не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення, а ті обставини, на які посилається позивач як на підставу скасування постанови в частині притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд розцінює як спробу уникнення від адміністративної відповідальності.

Тому, враховуючи, що відповідачем відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке встановлена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена у відповідності до вимог закону, адміністративне стягнення накладене в межах санкції статті закону, а доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та будь-якими доказами не спростовані, тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суд не вбачає.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Відповідно до частин 4, 5 статті 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-247, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 18, 251, 256, 268, 276, 286-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлений 10 листопада 2025 року.

Суддя Черенкова Н.П.