Справа № 320/10409/24
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 року м. Київ справа №320/10409/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві

про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві (далі третя особа), в якому просить суд

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16), щодо відмови у здійсненні щомісячної доплати до пенсії в сумі 2 000,00 грн, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», починаючи з 01 липня 2021 року, та нарахування та виплати індексації (підвищення) до пенсії за вислугою років позивачу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованому АДРЕСА_1 ) з 01 березня 2023 року відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 24 лютого 2023 року «Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,197, із розрахунку 12 763,61 грн (основний розмірі пенсії 70% грошового забезпечення)+1 786,91 грн індексація*0,14% за 2022 рік=14 550,52 грн*індексація 19,7% за 2023 рік=2 866,45 грн без обмеження максимальним (граничним) розміром у сумі 2 866,45 грн, у розмірі її фактичного нарахування в повному обсязі без будь-якого обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 та 10 цієї постанови, максимальним (граничним) розміром 1 500,00 грн, з урахуванням рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року у справі № 320/11019/23, яке набрало законної сили 14 серпня 2023 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок з 01 грудня 2019 року пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 5087 від 24 жовтня 2022 року, виданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, зазначених у вказаній довідці та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01 грудня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16) здійснити нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії в сумі 2 000,00 грн, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», починаючи з 01 липня 2021 року, проведення перерахування індексації (підвищення) пенсії за вислугою років позивачу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованому АДРЕСА_1 ) з 01 березня 2023 року відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 24 лютого 2023 року «Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,197, із розрахунку 12 763,61 грн (основний розмірі пенсії 70% грошового забезпечення)+1 786,91 грн індексація*0,14% за 2022 рік=14 550,52 грн*індексація 19,7% за 2023 рік=2 866,45 грн без обмеження максимальним (граничним) розміром у сумі 2 866,45 грн, у розмірі її фактичного нарахування в повному обсязі без будь-якого обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 та 10 цієї постанови, максимальним (граничним) розміром 1 500,00 грн, з урахуванням рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року у справі № 320/11019/23, яке набрало законної сили 14 серпня 2023 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок з 01 грудня 2019 року пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 5087 від 24 жовтня 2022 року, виданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, зазначених у вказаній довідці та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01 грудня 2019 року та нарахувати заборгованість, яка підлягає виплаті з урахуванням фактично сплачених сум;

- стягнути з Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві ( юридична адреса: 02000, місто Київ, вулиця Терещенківська, 11А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованому АДРЕСА_1 ) заборгованість з пенсійних виплат, що утворилась, з приводу обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатних громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги ОСОБА_1 , боржником за якими є державний орган Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16) в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою забезпечення виконання рішень суду, з урахуванням фактично виплачених сум.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», починаючи з 07 листопада 2015 року.

Позивач вказує, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року у справі № 320/11019/23, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві здійснено перерахунок пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 5087 від 24 жовтня 2022 року, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву», починаючи з 01 грудня 2019 року.

Проте, як вказує позивач, при здійсненні розрахунку/перерахунку пенсії йому, починаючи з 01 липня 2021 року не включено до пенсії суму доплатив розмірі 2 000,00 грн згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713, а з 01 березня 2023 року відповідачем неправильно здійснено перерахунок та виплату пенсії зі застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в розмірі 1,197 та обмеження максимальним розміром суми індексації 1 500,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168.

У зв`язку з чим, позивач 13 листопада 2023 року та 06 грудня 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявами щодо здійснення перерахунку пенсії, з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у 2 000,00 грн, починаючи з 01 липня 2021 року та про індексацію пенсійних виплат з 01 березня 2023 року без застосування обмеження максимальним розміром 1 500,00 грн, проте, відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку, посилаючись на відсутність на те правових підстав.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2 000,00 грн, оскільки після перерахунку пенсії, розмір пенсії позивача збільшився, а тому, на переконання представника відповідача, підстав для нарахування та виплати щомісячної доплати у 2 000,00 грн згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 не має, а також на відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром.

У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача послався на те, що щомісячна доплата до пенсії в сумі 2 000,00 грн незаконно припинена відповідача з 01 липня 2021 року, внаслідок чого, на його переконання, утворилась заборгованість в сумі 68 000,00 грн у період з 01 липня 2021 року по 01 квітня 2024 року, а також на те, що позивач має право на підвищення на коефіцієнт збільшення та нарахування індексації у розмірі 1,197% до розміру його пенсії з 01 березня 2023 року по 29 лютого 2024 року без обмеження розміру збільшення в в результаті перерахунку пенсії максимальним (граничним) розміром 1 500,00 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 16 397,40 грн.

Третя особа письмових пояснень не надала з невідомих суду причин.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Копію ухвали суду від 07 березня 2024 року разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримані уповноваженою особою відповідача безпосередньо в приміщенні суду 18 березня 2024 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи відповідна розписка, третій особі направлено на юридичну адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на адресу суду надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з частиною другою статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 07 листопада 2015 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14 липня 2021 року № 713, позивачу встановлено з 01 липня 2021 року щомісячну доплату в сумі 2 000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року у справі № 320/11019/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112262068) Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов`язано здійснити перерахунок з 01 грудня 2019 року пенсії позивача на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 5087 від 24 жовтня 2022 року виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, зазначених у вказаній довідці та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01 грудня 2019 року.

На виконання вказаного рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача, проте, без урахування щомісячної доплати до пенсії у 2 000,00 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 713 від 14 липня 2021 року.

Крім того, з розрахунку пенсії за вислугу років вбачається, що відповідачем проведено індексацію пенсії позивача, виходячи з базового ОСНП 2022 (12 763,61*0,140) у розмірі 1 786,91 грн та індексації базового ОСНП 2023 (14 550,52*0,1970) у розмірі 1 500,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку й виплати пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197, а також про нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2 000,00 грн.

Проте, відповідач листами від 01 грудня 2023 року № 40948-40905/Ц-02/8-2600/23 та від 27 грудня 2023 року № 44079-44041/Ц-02/8-2600/23 повідомив позивача про відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197, а також про те, що позивачу з 01 липня 2021 року було встановлено щомісячну доплату в сумі 2 000,00 грн, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року у справі № 320/11019/23 у вересня 2023 року здійснено перерахунок пенсії, після якого право позивача на встановлення щомісячної доплати переглянуто, зокрема, збільшення пенсії за період з березня 2018 року до липня 2021 року перевищує 2 000,00 грн, а тому відсутні підстави для встановлення такої доплати.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов таких висновків.

1) Щодо позовних вимог щодо відмови у нарахуванні та виплаті щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2 000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713, починаючи з 01 липня 2021 року, суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ).

Статтею 13 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ передбачено призначення пенсій за вислугу років.

Також нормами Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ визначений перерахунок раніше призначених пенсій.

Відповідно до положень статті 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

З метою поетапного зменшення диспропорцій в розмірах пенсій, призначених військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), поліцейським та деяким іншим особам, та до прийняття Верховною Радою України законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців і деяких інших осіб Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» № 713 (далі Постанова № 713).

Так, пунктом 1 Постанови № 713 встановлено з 01 липня 2021 року особам, яким призначено пенсію до 01 березня 2018 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 01 березня 2018 року, щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону.

Особам, яким призначено (поновлено) пенсію після 01 березня 2018 року, розмір якої обчислено відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного станом на 01 березня 2018 року або до цієї дати, встановлюється щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту.

Особам, зазначеним в абзацах першому і другому цього пункту, пенсії яких переглядалися (перераховувалися) після 1 березня 2018 року (крім перерахунку пенсій на виконання Закону України від 24 березня 2022 року № 2146-IX «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо пенсій в разі втрати годувальника»), щомісячна доплата, встановлена абзацами першим і другим цього пункту, не виплачується, крім випадків, коли розмір пенсії після такого перегляду (перерахунку) збільшився менше ніж на 2000 гривень. Якщо сума збільшення пенсії під час її перегляду (перерахування) не досягала 2000 гривень, щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту, встановлюється в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру.

Щомісячна доплата, передбачена цим пунктом, встановлюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного Законом, починаючи з 1 липня 2021 року.

Пунктом 3 Постанови № 713 доручено Пенсійному фонду України забезпечити встановлення з 01 липня 2021 року виплат, передбачених пунктами 1 і 2 цієї постанови, а також виплат, передбачених абзацом другим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 656 «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій» для учасників бойових дій та постраждалих учасників Революції Гідності, за матеріалами пенсійних справ.

Як вже було зазначено судом, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року у справі № 320/11019/23 відповідач здійснив перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 грудня 2019 року, з урахуванням вже виплачених сум, після якого нарахування та виплата щомісячної доплати у розмірі 2 000,00 грн відповідно до вимог постанови № 713, були припинені.

Суд зазначає, що у подібних правовідносинах у постанові від 08 листопада 2022 року у справі № 420/2473/22 Верховний Суд дійшов висновку, що аналіз наведених норм права, а також мети прийняття Урядом України Постанови № 713 свідчить про те, що перерахунок пенсії, проведення якого згідно з абзацом третім пункту 1 Постанови № 713 є обставиною, що виключає можливість нарахування щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн до розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ має бути обумовлений підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом на підставі нормативно-правого акта компетентного органу, оскільки в такий спосіб досягається мета, яка слугувала підставою для ухвалення Постанови № 713, а саме зменшення диспропорцій в розмірах пенсій, визначених на законних підставах. Натомість перерахунок пенсії, проведений на виконання судового рішення з метою усунення порушеного права особи на належний розмір пенсії, право на отримання якої у неї винило до 01 березня 2018 року, не є перерахунком пенсії у зв`язку із зміною складових грошового забезпечення чи інших показників основного розміру пенсії.

Таким чином, перерахунок пенсії позивачу, проведений Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві на виконання судового рішення з метою усунення порушеного його права на належний розмір пенсії, право на отримання якого у нього виникло до 01 березня 2018 року, не є перерахунком пенсії у зв`язку із зміною складових грошового забезпечення чи інших показників основного розміру пенсії, що свідчить про наявність у позивача права на щомісячну доплату до пенсії в розмірі 2 000,00 грн відповідно до Постанови № 713, яка має виплачуватись для досягнення мети прийняття Постанови № 713 - поетапного зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених до 01 березня 2018 року.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом й у постанові від 02 березня 2023 року у справі № 600/870/22-а, для відступу від якої у суду в даному випадку відсутні правові підстави.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлені судом обставини, а також з урахуванням того, що відповідачем відмовлено у здійсненні нарахування та виплати щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2 000,00 грн, тобто, вчинено протиправні дії, суд дійшов висновку про доцільність виходу за межі позовних вимог та наявність правових підстав для визнання дій протиправними, відповідно, зобов`язання здійснити нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії позивача, залишивши без задоволення позовні вимоги в частині визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оскільки такого рішення відповідачем не приймалось.

Водночас, щодо визначення дати, з якої слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2 000,00 грн, суд зазначає таке.

Як вже було зазначено судом та не спростовано сторонами у справі, позивачу з 01 липня 2021 року встановлено вказану щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2 000,00 грн.

На виконання рішення суду від 14 липня 2023 року у справі № 320/11019/23 , позивачу у вересні 2023 року здійснено перерахунок пенсії, відповідно, з 01 жовтня 2023 року припинено виплату щомісячної доплати у розмірі 2 000,00 грн.

Відтак, дата, з якої відповідача слід здійснити перерахунок пенсії з урахуванням щомісячної доплати до неї у розмірі 2 000,00 грн, є 01 жовтня 2023 року, а не 01 липня 2021 року, як вказує позивач.

2) Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплачу пенсії, починаючи з 01 березня 2023 року, із урахуванням індексації пенсії у розмірі 1,197, суд зазначає таке.

Статтею 64 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ в редакції, що діяла до внесення змін Законом України № 2040-IX від 15 лютого 2022 року, встановлено, що призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей пенсії підвищуються відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон України № 1282-XII).

15 лютого 2022 року прийнято Закон України №2040-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства», яким, зокрема (далі - Закон № 2040-IX), статтю 64 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ та частину п`яту статті 2 Закону № 1282-ХІІ викладено в новій редакції.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №1282-XIІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

За правилами частини шостої статті 2 Закону №1282-XIІ індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частиною п`ятою статті 2 Закону № 1282-XII в редакції Закону № 2040-IX встановлено, що індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 64 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ в редакції з урахуванням змін, внесених Законом № 2040-IX (застосовується з 1 березня 2022 року), у разі якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, та членам їх сімей у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році, в якому проводиться індексація пенсій, не перераховувалися відповідно до частини четвертої статті 63 цього Закону, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок пенсій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Сума індексації враховується під час подальшого перерахунку пенсії відповідно до статті 63 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2040-IX (застосовується з 01 березня 2022 року), визначено, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Судом встановлено, що відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача (підвищення) з 01 березня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» (далі постанова № 168).

Пунктом 1 постанови № 168 установлено, що з 1 березня 2023 року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.

Пунктом 10 постанови № 168 установлено, що:

у разі коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії;

розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень.

Наведене в сукупності свідчить, оскільки Кабінет Міністрів України запровадив тимчасове обмеження на максимальний розмір індексації пенсій, а саме: розмір підвищення пенсії за результатами індексації обмежено 1500,00 грн, індексація пенсії позивача з 01 березня 2023 року проведена відповідачем у межах чинного законодавства із дотриманням умови, що підвищення, відповідно до пункту 10 постанови № 168, не може перевищувати 1500,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що вказана вище норма законодавства не є дискримінаційною відносно позивача, оскільки стосується й інших категорій пенсіонерів.

Крім того, варто наголосити, що пунктом 8 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено, зокрема, що у 2023 році частина друга та абзац п`ятий частини четвертої статті 42, третє речення абзацу першого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 49-51, ст. 376 із наступними змінами), частина друга статті 22, стаття 64 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 29, ст. 399; із змінами, внесеними Законом України від 15 лютого 2022 року № 2040-IX), частина друга статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в редакції Закону України від 21 вересня 2022 року № 2620-IX, частина четверта статті 54, частина друга статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними змінами), частина четверта статті 12 та абзац другий пункту 1-2 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 20, ст. 102 із наступними змінами), частина шоста статті 38 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., № 21, ст. 252 із наступними змінами), абзац другий частини п`ятої статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., № 22, ст. 262 із наступними змінами), стаття 29 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (Відомості Верховної Ради України , 2006 р., № 2-3, ст. 36 із наступними змінами) застосовуються у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у 2023 році розміри пенсій, призначених згідно із Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ перераховуються із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197 згідно із постановою № 168, а також з урахуванням збільшеного у попередніх роках на відповідні коефіцієнти показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, а саме: передбаченого постановами Кабінету Міністрів України №118 від 16 лютого 2022 року (з 1 березня 2022 року).

При цьому, суд звертає увагу, що як положеннями статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так і положеннями статті 64 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, Уряду надано право визначати розмір, умови та порядок здійснення індексації пенсій.

Отже, в межах наданих повноважень Кабінет Міністрів України постановою № 168 визначив верхню межу розміру індексації пенсії - 1500,00 грн, яку не може перевищувати сума індексації у разі здійснення підвищення розміру пенсії на виконання положень цих постанови, що означає, якщо сума індексації пенсії в результаті проведеного перерахунку перевищує 1 500,00 грн, доплата до пенсії встановлюється у межах граничної суми - в розмірі 1 500,00 грн.

Як вже було зазначено судом та вбачається з матеріалів справи, в 2023 році відповідачем підвищено пенсію позивача на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 постанови № 168 в межах граничної суми збільшення, а саме: на 1 500,00 грн, у зв`язку із чим відсутні підстави вважати такі дії відповідача неправомірними, оскільки індексація пенсії позивача з 01 березня 2023 року проведена відповідачем із дотриманням вимог чинного законодавства.

Тобто підвищення розміру пенсії позивача у 2023 році шляхом її індексації із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, із обмеженням верхньої межі індексації розміром 1 500,00 грн, із одночасним збереженням розміру підвищення пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 118 відповідає частині другій статті 42 Закону № 1058-IV, оскільки у своїй сукупності не є меншим за мінімальний розмір збільшення, визначеного абзацом другим частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вищенаведені висновки Суду щодо повноважень Кабінету Міністрів України визначати верхню межу індексації пенсійних виплат узгоджуються з висновком Верховного Суду, що викладений у постановах від 07 червня 2024 року у справі № 420/25804/23, від 20 червня 2024 року у справі № 420/23990/23, від 24 жовтня 2024 року у справі № 440/3462/24, який враховується судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при розгляді цієї справи.

Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі - Указ № 64/2022) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено Ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, включно і станом на сьогодні воєнний стан неодноразово був продовжений та діє.

За визначенням, що міститься у статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Верховний Суд у своїй постанові від 29 березня 2024 року у справі № 440/3321/23 зазначив: «…воєнний стан як особливий правовий режим вимагає вчинення уповноваженими суб`єктами стратегічних та оперативних заходів, спрямованих на захист держави, здійснення яких водночас пов`язане з небезпекою для життя і здоров`я…».

Підпунктом 2 пункту 4 Указу № 64/2022 постановлено Кабінету Міністрів України невідкладно забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Вказане положення Указу № 69/2022 кореспондується з абзацами другим та третім підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, якими установлено, що в умовах воєнного стану або для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації Кабінет Міністрів України може приймати рішення, зокрема щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.

В Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 Конституційного Суду України зазначено про наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

В Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зробив правовий висновок, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Верховний Суд у постанові від 20 червня 2024 року у справі № 420/23990/23 зробив такий висновок: «…Вказане вище у сукупності свідчить про те, що реалізація КМУ покладених на нього повноважень в частині обмеження верхньої межі індексації спрямовано на утримання зростання нерівності між розмірами пенсійних виплат різних категорій пенсіонерів з метою збалансування наявного фінансового ресурсу держави та досягнення справедливого балансу між захистом інтересів якомога більшої кількості громадян, особливо тих, чиї пенсії є дуже низькими. Вказана стратегія Уряду передусім сприяє забезпеченню соціальної справедливості та економічної стабільності в умовах воєнного стану, коли держава в першу чергу зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси, у тому числі фінансові, саме для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії рф…».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 07 червня 2024 року у справі № 420/25804/23.

Суд вважає за можливе застосувати вказані правові висновки Верховного Суду при розгляді цієї справи, у зв`язку з чим, на переконання суду, індексація пенсії позивача проведена відповідачем у межах чинного законодавства за умови, що підвищення відповідно до пункту 10 постанови № 168 не може перевищувати 1 500,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

3) Щодо позовних вимог в частині стягнення з Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсійних виплат, що утворилась, з приводу обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатних громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги ОСОБА_1 , боржником за якими є державний орган Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою забезпечення виконання рішень суду, з урахуванням фактично виплачених сум, суд зазначає таке.

Статтею 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VІ (далі Закон України від 05 червня 2012 року № 4901-VI) визначено, що цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Згідно з частиною першою статті Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Статтею 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ встановлено особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу.

У частині першій статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ, Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У частині четвертій статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ зазначено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Частиною першою статті 7 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ встановлено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Згідно з пунктом 3 розділом ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 24 Порядку № 845 встановлено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Відповідно до пункту 25 Порядку № 845 безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

У разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24-34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Пунктом 28 Порядку №845 встановлено, що орган Казначейства не пізніше двох робочих днів з наступного робочого дня після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди класифікації видатків бюджету і рахунки, з яких проводиться безспірне списання коштів.

З дня визначення кодів класифікації видатків бюджету та рахунків орган Казначейства повідомляє боржнику або бюджетній установі, що здійснює централізоване обслуговування боржника, про здійснення безспірного списання коштів з рахунків боржника та не проводить платежі, крім платежів, які визначені у пункті 25 цього Порядку.

Наведене в сукупності свідчить про те, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

При цьому безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється органом Казначейства, в якому обслуговується боржник, після подання заяви стягувача про виконання рішення суду. У разі коли за визначеними органом Казначейства кодами класифікації видатків бюджету, за якими здійснюється безспірне списання коштів, відсутні відкриті асигнування (кошти на рахунках) або до кінця бюджетного періоду їх недостатньо для виконання судового рішення, орган Казначейства надсилає боржнику або бюджетній установі, що здійснює централізоване обслуговування боржника, вимогу щодо необхідності вжиття заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення.

У разі коли судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження заяви стягувача із відповідними документами орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості з метою безспірного списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів (пункт 33 Порядку № 845).

Отже, на територіальні органи Державного казначейської служби України покладено обов`язок виконати рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а у разі неможливості виконання рішення суду протягом двох місяців, обов`язок виконати таке рішення має Державна казначейська служба України у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей шляхом безспірного списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень у порядку черговості надходження виконавчих документів.

У пунктах 47-49 Порядку № 845 вказано, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

У разі коли у виконавчих документах, які надійшли до Казначейства, визначено боржником Кабінет Міністрів України, у якого відсутні рахунки в Казначействі, безспірне списання коштів здійснюється Казначейством за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.

У разі відсутності таких документів та відомостей, якщо боржником є державні підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, перерахування коштів здійснюється на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Строки перерахування коштів перериваються на період усунення обставин, визначених у пунктах 11, 13 та 49 цього Порядку.

У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сума заборгованості по пенсійній виплаті, яку просить стягнути на свою користь позивач, розрахована його представником, тобто, не є тією сумою, яка встановлена судовим рішенням та зазначена у виконавчому документі.

Більш того, суд наголошує, що рішення суду у даній адміністративній справі не набрало законної сили, відповідно, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві ще не здійснено жодного перерахунку пенсії позивача на виконання рішення суду (у разі набрання ним законної сили), а такому відсутні підстави вважати, що виконаний представником позивача розрахунок заборгованості пенсії є вірним.

Також суд звертає увагу й на те, що Головне управління державної казначейської служби України у місті Києві в даній адміністративній справі має процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а не відповідача. При цьому позивачем не доведено, а судом не встановлено, що Головним управлінням державної казначейської служби України у місті Києві взагалі порушувались права, свободи або інтереси позивача, виходячи з підстав та предмета спору у даній справі.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині, відповідно, про відсутність підстав для їх задоволення.

4) Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати заборгованість, яка підлягає виплаті, суд зазначає, що відповідачем ще не здійснено перерахунку пенсії на виконання рішення суду у даній справі (у разі набрання ним законної сили), відповідно, відсутні підстави вважати, що відповідачем не буде нараховано такої заборгованості, у разі її наявності, тобто, позовні вимоги в цій частині, є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно частини другої статті 2 КАС України справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неу24переджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

VI. Судові витрати.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 4 000,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Наведене в сукупності свідчить про те, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Під час розподілу судових витрат, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, додаткова винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі, за своїм змістом і правовою природою не є платою за надані послуги у розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат - позитивне рішення, досягнення якого, відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2024 року між позивачем та Адвокатом Шокуровим Юрієм Леонідовичем укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту при підготовці позовної заяви та зверненні до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, а клієнт з-поміж іншого зобов`язався в порядку передбаченому цим договором здійснити оплату гонорару адвоката за надання правничої допомоги (пункт 1, підпункт 3.2. пункту 3 договору).

У підпункті 4.1. пункту 4 договору зазначено, що розмір та порядок оплати гонорару адвоката за надання правничої допомоги встановлюється за домовленістю між сторонами.

Згідно додатку № 1 до договору «Розрахунок гонорару за надання правничої допомоги» адвокатом 12 лютого 2024 року позивачу надано попередню консультацію щодо характеру спірних правовідносин (роз`яснення норм діючого законодавства) витрачено часу 1 година, вартість послуги 500,00 грн,13 лютого 2024 року позивачу надано послугу з вивчення та правового аналізу матеріалів, отриманих для підготовки позовної заяви, кількість витраченого часу 1 година, вартість послуги 500,00 грн, у період з 18 по 19 лютого 2024 року надано правничу допомогу таку, як підготовка позовної заяви, виготовлення копій додатків до позовної заяви, завірення копій додатків до позовної заяви, подача позовної заяви до суду, витрачено часу 6 годин, вартістю 3 000,00 грн, а разом 4 000,00 грн.

Відповідно до наданої суду копії Акта приймання передачі наданих послуг від 19 лютого 2024 року, адвокат надав, а позивач прийняв правничі послуги, вартість яких становить 4 000,00 грн та сплачена клієнтом згідно квитанції.

Згідно копії квитанції від 12 лютого 2024 року, позивачем сплачено ОСОБА_2 гонорар у загальному розмірі 4 000,00 грн, призначення платежу: оплата за договором від 12.02.2024 ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи представником позивача здійснено процесуальні дії, які були неминучими для належного представництва інтересів позивача у суді.

При цьому, суд враховує, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року у справі № 1740/2001/18).

Відповідачем не було подано до суду жодних пояснень з приводу стягнення з нього витрат, пов`язаних з наданням позивачу професійної правничої допомоги, в яких би відповідач заперечував проти стягнення за його рахунок витрат позивача на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Водночас, варто уваги, що кожна особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, має право для найбільш ефективного захисту користуватися саме професійною правничою допомогою, не надаючи при виборі способу свого захисту оцінки тому, чи буде іншій стороні в ході вирішення спору у суді завдано матеріальних збитків.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон України від 05 липня 2012 року № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Суд не може втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всього розміру гонорару до суми, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, судом має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI.

Наведене дозволяє суду дійти висновку, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що загальна вартість наданих послуг оцінена у сумі 4 000,00 грн, проте суд вважає заявлену суму необґрунтованою належним чином та у повному обсязі, а вартість наданих послуг значно завищеною щодо іншої сторони спору, тому з урахуванням принципів справедливості та верховенства права, виходячи з тих доказів, які оформлені належним чином, з урахуванням часткового задоволення пред`явлених позовних вимог, вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат, понесених на оплату правової допомоги під час розгляду справи, у сумі 2 000, 00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд, керуючись частиною третьою статті 139 КАС України, вважає за доцільне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 605,60 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві (02000, місто Київ, вулиця Терещенківська, будинок 11а, ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 2 000,00 грн до призначеної пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14 липня 2021 року № 713, починаючи з 01 жовтня 2023 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну доплату у розмірі 2 000,00 грн до призначеної пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14 липня 2021 року № 713, починаючи з 01 жовтня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві понесені ним витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 2 000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

6.Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.