Справа № 240/25771/25
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

17 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/25771/25

категорія 110000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леміщака Д.М., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Радомишльської міської ради Житомирської області до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України про визнання протиправним та скасування висновку,

встановив:

Радомишльська міська рада Житомирської області звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, в якому просить визнати протиправним та скасувати висновок з оцінки впливу на довкілля.

Позивачем 13.11.2025 також подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить:

- зупинити дію індивідуального акту, виданого Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України (), а саме: висновку з оцінки впливу на довкілля планової діяльності "Розробка та технічна рекультивація Негребівського родовища доломітів Житомирського району Житомирської області" (дата видачі 08.09.2025, номер 21/01-12858/1);

- заборонити товариству з обмеженою відповідальністю "Доломіне" () розпочинати провадження планованої діяльності стосовно користування надрами (видобування доломітів та ін.) на Негребівському родовищі.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що оскаржуваний висновок є підставою для подальшої діяльності ТОВ "Доломіне" з видобутку. Позивач стверджує, що якщо третя особа розпочне видобування корисних копалин до прийняття судом рішення, це призведе до невідворотних наслідків, у тому числі в частині забезпечення населення питною водою. На думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невідворотних наслідків для навколишнього природного середовища, а тому для ефективного захисту прав необхідне вжиття таких заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Види забезпечення позову визначені статтею 151 КАС України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено, з-поміж іншого, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову визначений нормами ст. 154 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 151 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (ч. 6 ст. 154 КАС України).

Відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За Рекомендацією №(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі; механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у постановах від 06.04.2023 у справі № 300/4615/22 та від 13.07.2022 у справі 3240/26736/21.

Суд зазначає, що позивач пов`язує необхідність вжиття заходів із тим, що видобування корисних копалин призведе до "невідворотних наслідків" для довкілля та водопостачання.

Водночас згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх тверджень про невідворотність наслідків, а доводи заяви в цій частині носять характер припущень. Позивач не надав доказів, які б свідчили про існування реальної та невідкладної загрози або про те, що невжиття заходів якимось чином ускладнить чи унеможливить виконання майбутнього рішення суду про скасування висновку (якщо таке буде ухвалено).

Щодо другої можливої підстави (очевидної протиправності оскаржуваного висновку) суд зазначає, що позивач не навів обставин, які б поза обґрунтованим сумнівом свідчили про явну суперечність висновку вимогам закону. Питання законності чи незаконності висновку з оцінки впливу на довкілля є безпосередньо предметом спору у цій справі і потребує повноцінного судового розгляду, з`ясування фактичних обставин та оцінки доказів у їх сукупності.

Таким чином, на даній стадії суд не вбачає очевидної протиправності оскаржуваного акту.

Крім того, відповідно до частини другої статті 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними (пропорційними) із заявленими позивачем вимогами. Суд повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Позивач просить зупинити дію висновку та заборонити третій особі розпочинати плановану діяльність.

Суд вважає, що задоволення заяви в такому вигляді фактично вирішить спір по суті до його розгляду судом. Такі заходи по суті є тотожними задоволенню позовних вимог, оскільки зупинення дії висновку та заборона діяльності є саме тим правовим наслідком, якого позивач прагне досягти за результатами розгляду справи. Це суперечить самій меті інституту забезпечення позову.

Враховуючи відсутність належного обґрунтування та доказів наявності підстав, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, а також те, що обрані позивачем заходи є фактичним вирішенням спору по суті та непропорційним втручанням у діяльність третьої особи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

При цьому, відмова у задоволенні такої заяви не є обмеженням доступу до правосуддя, так як не перешкоджає подальшому судовому розгляду вимог позову у спосіб, що наведений позивачем у відповідному позові.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити Радомишльській міській рада Житомирської області у забезпеченні позову.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Д.М. Леміщак