Справа № 120/12929/25
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

18 листопада 2025 р. Справа № 120/12929/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 )

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В межах цієї позовної заяви позивачем заявлено такі вимоги:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про облік та виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , про його облік та виключення з військового обліку на підставі пп. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» відповідно до його тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 та довідки №101/3808 військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17.05.2022.

14.11.2025 за вх.№72223/25 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову. Так, позивач просить забезпечити позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_5 та будь-яким іншим територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки вчиняти стосовно позивача дії щодо призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, передбачені Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", до набрання законної сили рішенням суду по адміністративній справі №120/12929/25; заборони органам Національній поліції (їх представникам) здійснювати адміністративне затримання та доставлення позивача до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки як особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ст. 210 та 210-1 КУпАП до набрання законної сили судовим рішенням по адміністративній справі №120/12929/25. Заява про забезпечення позову мотивована тим, що бездіяльність відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення позивача з військового обліку створює реальну та безпосередню загрозу його призову під час мобілізації до ухвалення рішення у справі. Позивач зазначає, що, незважаючи на рішення ВЛК від 17.05.2022 про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, у реєстрі відсутні відповідні дані, що, в свою чергу, призводить до обліку позивача як придатного та такого, що порушив правила військового обліку. Позивач наголошує, що у випадку призову він набуде нового правового статусу військовослужбовця, що унеможливить виконання можливого рішення суду про зобов`язання виключити його з військового обліку та фактично позбавить його можливості реалізувати свої права. З огляду на незворотність процедури мобілізації, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим ефективний захист та поновлення його порушених прав.

Ч. 1 ст. 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Таким чином, суд вважає за можливе розгляд заяви про забезпечення позову здійснити в порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд керується наступними мотивами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов`язкових умов: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Отже, обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача. Вирішуючи клопотання про забезпечення позову, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін та рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Також при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №826/10936/18, від 30.09.2019 у справі №826/10936/18, від 22.11.2019 у справі №640/18007/18.

Суд також зауважує, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, враховується й специфіка правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Дослідивши підстави, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, суд зазначає наступне.

Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав, а також у випадку наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами та обґрунтованими належними доказами.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з тимчасовим посвідченням №9605 від 06.07.2020 позивач з 06.07.2020 перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 та 17.05.2025 знятий з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_7 на підставі ст. 37 п. 6 пп.3 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

З копії електронного військово-облікового документу з "Резерв+" (станом на 11.11.2025) вбачається, що позивач рахується на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 ( ОСОБА_2 ), а також наявні відомості про порушення позивачем правил військового обліку.

Суд повторно зауважує, що відповідно до ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено лише тими заходами, які перебувають у безпосередньому зв`язку з предметом спору та є співмірними із заявленими вимогами.

Предметом спору в даній справі є визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо невнесення відомостей до ЄДР призовників про виключення позивача з військового обліку та зобов`язання внести такі відомості.

Щодо вимоги про заборону відповідачу вчиняти дії щодо призову суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що відповідач здійснює будь-які дії щодо призову позивача або що позивач перебуває на військовому обліку саме у ІНФОРМАЦІЯ_9 . Навпаки, з наданої копії електронного військово-облікового документа з «Резерв+» вбачається, що позивач рахується на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 (Мар`їнка). Тому ризик вчинення відповідачем дій щодо призову позивача не підтверджений доказами, а відповідний захід не є співмірним та не пов`язаний із предметом позову.

Щодо вимоги про заборону іншим ТЦК вчиняти щодо позивача дії з призову, суд зазначає, що в даному випадку позовні вимоги не стосуються їх діяльності, а предмет спору внесення/невнесення відомостей до ЄДР не має прямого зв`язку з можливими діями інших ТЦК щодо призову. Тому така заборона є непов`язаною з предметом спору, виходить за межі даного позову та не може бути застосована як захід забезпечення.

Щодо вимоги про заборону органам Національної поліції здійснювати адміністративне затримання та доставлення до ТЦК, суд зазначає, що КАС України не передбачає можливості забезпечення позову шляхом блокування повноважень органів поліції, які здійснюють їх на підставі закону. Такі дії не є предметом оскарження у цій справі та виходять за межі судового розгляду.

Суд враховує, що забезпечення позову в адміністративному судочинстві є винятковим заходом, застосування якого можливе лише за наявності переконливих доказів існування загрози ефективному захисту прав особи.

В даному випадку позивачем не доведено існування фактичних обставин, які б свідчили про необхідність застосування таких заходів.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Маслоід Олена Степанівна