Справа № 380/16208/24
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 380/16208/24 пров. № А/857/1989/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Носа С.П.,

суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року у справі №380/16208/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя у І інстанції Клименко О.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 11 червня 2024 року № 68 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди з 15 жовтня 1995 року по 15 квітня 1996 року, з 15 жовтня 1996 року по 16 квітня 1997 року, з 15 жовтня 1997 року по 19 жовтня 1998 року, які дають право для призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням ГУ ПФУ в Одеській області їй відмовлено у призначенні пенсії за віком за статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У спірному рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: з 15 жовтня 1995 року по 15 квітня 1996 року та з 15 жовтня 1996 року по 16 квітня 1997 року згідно із записами у трудовій книжці, оскільки у записі в трудовій книжці при звільненні печатка держави, якої на той час не існувало; з 15 жовтня 1997 року по 19 жовтня 1998 року, оскільки печатка, якою засвідчено запис про звільнення, не читабельна, що є порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників.

Позивачка не погоджується із таким рішенням відповідача, вважає його протиправним, а тому звернулась за захистом своїх прав до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року адміністративний позов було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 11 червня 2024 року № 68 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ..

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 15 жовтня 1995 року по 15 квітня 1996 року, з 15 жовтня 1996 року по 16 квітня 1997 року, з 15 жовтня 1997 року по 19 жовтня 1998 року та призначити їй пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 04 червня 2024 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФУ в Одеській області, який у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, Головним управлінням до страхового стажу не зараховано наступні періоди роботи: з 15.10.1995 по 15.04.1996 та з 15.10.1996 по 16.04.1997 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 10.10.1982, оскільки при звільненні печатка держави якої на той час не існувало; з 15.10.1997 по 19.10.1998 згідно записів трудової книжки позивачки, оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення, не читабельна, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58). Враховуючи те, що трудова книжка позивача заповнена з порушенням вимог Інструкції № 58 у Головного управління відсутні підстави для врахування спірних періодів до страхового стажу за трудовою книжкою. Разом з тим, чинним законодавством України передбачено можливість підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці, проте, жодних допустимих доказів, передбачених пунктом 3 Порядку № 637 позивачем до пенсійного органу не було надано. Скаржник стверджує, що Головне управління не порушувало прав, свобод та інтересів позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України. Отже, висновок суду першої інстанції про протиправність дій ГУ ПФУ в Одеській області не відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 квітня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком відповідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 10 квітня 2024 року № 68 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у неї необхідного страхового стажу страховий стаж становить 12 років 02 місяці 18 днів, за необхідних не менше 15 років. У цьому рішенні зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховані всі періоди трудової діяльності.

З огляду на вказане рішення пенсійного органу, позивачка 13 травня 2024 року уклала із Головним управлінням ДПС у Львівській області договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) О007, відповідно до умов якого сплатила єдиний внесок за попередні періоди (з січня 2004 року по жовтень 2006 року включно), що відображено також у Розрахунку стажу ОСОБА_1 (Форма РС-право) (а.с.12).

Після укладення вказаного договору та одноразової сплати єдиного внеску позивачка повторно, 04 червня 2024 року звернулася до пенсійного органу із заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 11 червня 2024 року №68, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у неї необхідного страхового стажу страховий стаж становить 13 років 00 місяців, за необхідних не менше 15 років.

У цьому рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:

- з 15 жовтня 1995 року по 15 квітня 1996 року та з 15 жовтня 1996 року по 16 квітня 1997 року згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1982 року, оскільки при звільненні печатка держави, якої на той час не існувало;

- з 15 жовтня 1997 року по 19 жовтня 1998 року згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1982 року, оскільки печатка, якою засвідчено запис про звільнення, не читабельна, що є порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників.

Вважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 звернулася з відповідним позовом до суду.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2023 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 57 років - які народилися з 01 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року.

Частиною третьою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.

Як визначено частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як видно з трудової книжки позивача у період з 15 жовтня 1995 року (наказ № 134к від 15 жовтня 1995 року) по 15 квітня 1996 року (наказ № 49к від 15 квітня 1996 року) ОСОБА_1 працювала кочегаром у Первомайському Уккітс (записи №№10-11); у період з 15 жовтня 1996 року (наказ № 134к від 15 жовтня 1996 року) по 16 квітня 1997 року (наказ № 40к від 16 квітня 1997 року) працювала кочегаром у Первомайському Уккітс (записи №№ 12 13); у період з 15 жовтня 1997 року (наказ № 130к від 15 жовтня 1997 року) по 19 жовтня 1998 року (наказ № 128к від 19 жовтня 1998 року) працювала кочегаром у Первомайському Уккітс (записи №№ 14 15).

Згідно пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як передбачено пунктами 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.25 Інструкції №58).

Відповідно до абзацу першого пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Судом встановлено, що пенсійним органом не враховано до страхового стажу періоди роботи позивача, відповідно до записів трудової книжки позивача:

- за періоди з 15 жовтня 1995 року по 15 квітня 1996 року та з 15 жовтня 1996 року по 16 квітня 1997 року накази про звільнення засвідчені печаткою держави, якої на той час не існувало,

- за період з 15 жовтня 1997 року по 19 жовтня 1998 року, оскільки печатка, якою засвідчено запис про звільнення не читабельна.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що певні недоліки трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не може нести відповідальність за правильність та належний порядок ведення та заповнення трудової документації, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача з підстав недоліків трудової книжки.

Додатково апеляційний суд звертає увагу, що якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково (наприклад, уточнюючі довідки, копії наказів, архівні документи, тощо). В цьому випадку ГУ ПФУ не надало суду доказів вчинення таких дій.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року у справі №380/16208/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук