Справа № 371/936/25
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 371/936/25 Суддя (судді) першої інстанції: Романенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Богуславського районного суду Київської області від 15 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В :

До Богуславського районного суду Київської області за підсудністю надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову 2КІ № від 30 квітня 2025 року, прийнятою головним інспектором з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) Панченком Володимиром Миколайовичем, якою ОСОБА_1 визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 152-1 КУпАП, та закрити провадження в даній справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії 2КІ № від 30 квітня 2025 року, прийнятою головним інспектором з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 152-1 КУпАП, за порушення вимог дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 700,00 грн. Копію оскаржуваної постанови позивач отримала поштою 19.05.2025.

Позивач вважала зазначену постанову серії 2КІ № від 30 квітня 2025 року протиправною та такою, що підлягає скасуванню з тих підстав, що нею не були порушені правила паркування транспортних засобів, оскільки відповідно до пункту 10.1 Правил паркування транспортних засобів у місті Києві, затверджених рішенням Київської міської ради від 26 вересня 2002 року № 47/207, яким передбачено, що правом безкоштовного паркування користуються, зокрема інваліди війни, інваліди з дитинства та інваліди внаслідок загального захворювання. При цьому, позивач вказувала, що вона є особою, якій довічно встановлено інвалідність 2 групи внаслідок загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , тому вважає, що у її діях відсутня подія і склад адміністративного правопорушення відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, просила провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою суду від 07.07.2025 відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 29, 30).

09.07.2025 від представника відповідача Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Дудник Н.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. по справі №371/936/25 просив відмовити посилаючись на те, що предметом оскарження у даній справі є постанова про накладення адміністративного стягнення серії та номеру 2КІ № від 30 квітня 2025 року, винесена головним інспектором з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації), разом з тим, відповідно до розпорядження Київського міського голови від 04.12.2023 № 1177, функції щодо здійснення контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оплати вартості послуг з паркування транспортних засобів передано до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), . Місцезнаходження юридичної особи:03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31, корпус 2. Відповідно до Положення про Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) затвердженого рішенням Київської міської ради від 02.03.2023 № 6010/6051 (у редакції рішення Київської міської ради від 13.07.2023 № 6870/6911) до повноважень Департаменту належить розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою - п`ятою та восьмою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладання адміністративних стягнень (наявне у загальному доступі).

Представник відповідача зазначав, що посадовими особами Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не виносилась оскаржувана постанова серії та номеру 2КІ № від 30.04.2025, тобто Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) жодним чином не могли бути порушені права позивача, із зазначеного слідує, що Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а тому вважав, що Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є неналежним відповідачем у даній справі.

14.07.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача по справі - Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в якому представник Яковенко М.С. просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 15 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано постанову від 30 квітня 2025 року серії 2КІ № , винесену головним інспектором з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) Панченком Володимиром Миколайовичем, про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 152-1 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 700,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП закрито.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти нове рішення, яким рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 05.11.2025.

05.11.2025 по справі оголошено перерву до 12.11.2025.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засіданні.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30 квітня 2025 року головним інспектором з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) Панченком Володимиром Миколайовичем винесено постанову серії 2КІ № , про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 152-1 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 700,00 грн. (а.с.9).

Із оскаржуваної постанови вбачається, що 30 квітня 2025 року о 12 годині 07 хвилин водієм транспортного засобу марки «HYUNDAI GETZ», державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_1 залишено транспортний засіб на майданчику для платного паркування, що знаходиться по вулиці Станіславського в м. Києві, без оплати паркування, чим порушено вимоги знаку 5.43 з табличкою 7.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 152-1 КУпАП.

Крім того, в постанові зазначено, що технічним засобом, яким здійснено фото/відеофіксацію правопорушення: АРМ Інспектора. Адреса вебсайту в мережі інтернет з матеріалами kyiv.digital/penalty/chek, ідентифікатор для доступу до інформації на веб сайті - номер постанови.

Згідно із копії пенсійного посвідченням № НОМЕР_1 виданого 25 червня 2015 року, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, загальне захворювання (а.с.8).

Згідно з долученими до відзиву на позовну заяву фотоматеріалів, які стали підставою для винесення постанови, вбачається, що автомобіль марки «HYUNDAI GETZ», державний номер НОМЕР_3 зупинено в зоні дії дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 ПДР України.

Наведене зумовило на звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з наданих представником відповідача фотоматеріалів видно, що на вільних місць для паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю немає, а транспортний засіб марки «HYUNDAI GETZ», державний номер НОМЕР_3 припарковано на майданчику для платного паркування. Поряд із зазначеним, під час судового розгляду підтверджено те, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, отже за вказаних обставин, на нього поширюється дія примітки ст.152-1 КУпАП.

Суд не погодився із твердженням представника відповідача про необхідність позначення позивачем транспортного засобу розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю», так як частина шоста статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» вказує на право, а не на обов`язок.

Твердження представника Департаменту про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови був відсутній будь-який документ на підтвердження наявності у позивача права на пільгу, суд відхилив та зауважив, що нормативно-правові акти не передбачають обов`язкового розміщення під лобовим склом автомобіля копій документів, що надають право скористатися безкоштовним паркуванням.

Натомість, суд звернув увагу на те що сторони не підтвердили те, що на лобовому склі транспортного засобу інспектор з паркування розмістив повідомлення про притягнення водія до адміністративної відповідальності, за таких обставин інспектор з паркування діяв з порушенням ч. 3 ст. 279-1 КУпАП.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки:

- розміщення транспортного засобу, яким керує водій з інвалідністю або який перевозить таку особу, на місці загального користування, що не є спеціально відведеним і позначеним відповідно до вимог законодавства, не утворює правових підстав для звільнення такого водія від дотримання загальних правил паркування, зокрема в частині обов`язку сплати збору за паркування;

- розміщення транспортного засобу у встановлених для цього місцях та у спосіб, що відповідає вимогам правил дорожнього руху, є, обов`язком кожного водія, а не його правом;

- факт наявності особливого статусу особи не є автоматичною підставою для звільнення від обов`язку здійснювати оплату за паркування транспортного засобу у визначених місцях, якщо таке звільнення не оформлене у встановленому порядку або не підтверджене належними доказами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та інше.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно п. 1.1 Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 Правил, закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до пункту 17.11. Правил Благоустрою міста Києва від 25 грудня 2008 року № 1051/1051, правом безкоштовного паркування користуються, зокрема особи з інвалідністю внаслідок війни та прирівняні до них особи з інвалідністю з дитинства, та особи з інвалідністю внаслідок загального захворювання.

Згідно із ч. 3 ст. 279-1 КУпАП, якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Відповідно до ч. 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів .

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Згідно із ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Примітка до ст.152-1 КУпАП, визначає, що положення частини першої цієї статті не застосовується у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів.

Відповідно до частини шостої та сьомої статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським об`єднанням осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою. Якщо власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування не забезпечили виділення та облаштування місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такими місцями на відповідних майданчиках вважаються місця, на яких розміщені транспортні засоби, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що згідно копії пенсійного посвідченням № НОМЕР_1 виданого 25 червня 2015 року, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, загальне захворювання (а.с. 8), окрім того із наявних в матеріалах справи фото вбачається, що вільних місць для паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю не було, а транспортний засіб марки «HYUNDAI GETZ», державний номер НОМЕР_3 припарковано на майданчику для платного паркування.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що на ОСОБА_1 поширюється дія примітки ст.152-1 КУпАП, оскільки вона є особою з інвалідністю ІІ групи.

Щодо тверджень апелянта про те, що розміщення транспортного засобу у встановлених для цього місцях та у спосіб, що відповідає вимогам правил дорожнього руху, є, обов`язком кожного водія, а не його правом, то суд апеляційної інстанції констатує, що частина шоста статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» вказує на право, проте не на обов`язок позначення водієм транспортного засобу розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю».

У контексті спірних правовідносин, склад адміністративного правопорушення наявний у випадку несплати вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування особою, у якої був такий обов`язок. Оскільки ОСОБА_1 , на підставі закону, звільнена від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, вона не є суб`єктом вказаного правопорушення.

Щодо доводів апелянта про те, що факт наявності особливого статусу особи не є автоматичною підставою для звільнення від обов`язку здійснювати оплату за паркування транспортного засобу у визначених місцях, якщо таке звільнення не оформлене у встановленому порядку або не підтверджене належними доказами, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки позивачка, на підставі закону, звільнена від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, вона не є суб`єктом вказаного правопорушення. Колегія суддів звертає увагу на те, що Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, не передбачений обов`язок розміщення розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» на відповідних транспортних засобах. Більш того, не передбачено обов`язку водія розміщення в автомобілі копії документів, які надають право позивачу скористатись безкоштовним паркуванням. Натомість, відповідач, який є державним органом місцевого самоврядування, та уповноважені ним посадові особи (інспектор з паркування) мають доступ до державних Реєстрів. Таким чином, неналежне встановлення порядку користування пільгою/користування пільгою у контексті розміщення на місці для платного користування, через відсутність вільних місць для осіб з пільгою, не може позбавляти особу права на використання такої.

Таким чином, орган місцевого самоврядування, встановивши пільги щодо безоплатного паркування для певної категорії осіб, не вправі в особі Департаменту притягати таких осіб до відповідальності за правопорушення, пов`язані із реалізацією встановлених пільг, оскільки це свідчитиме про порушення принципу належного урядування. За даних обставин, колегія суддів вважає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано виснував про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови через відсутність складу правопорушення, при цьому, не визнаючи її протиправною, адже відповідач станом на момент її складання, не був обізнаний про наявність у позивача відповідної пільги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

При ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 15 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко