Справа № 287/2470/25
Суддя: Нижник Г. П.
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 287/2470/25
провадження 2-а/287/51/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Нижника Г.П.,

за участю секретаря судових засідань Корнєйчук О.В.,

позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

представника відповідача Ковальського Є.Р. (в режимі відеоконференції),

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в місті Олевськ адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №55955946 від 17.10.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та закриття справи.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 17.10.2025 о 12 год. 28 хв. інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону полк 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Данилюком Олексієм Борисовичем винесено постанову серії ЕНА №5955946 від 17.10.2025 та накладено штраф у розмірі 1700 грн. Згідно даної постанови вбачається, що 17.10.2025 о 12 год. 25 хв. позивач рухався автомобілем марки Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_1 на відрізку автодороги М-06 3 км. с.Іванівка зі швидкістю 126 км/год. в населеному пункті, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год. Швидкість руху вимірювалася приладом TruCam ТС000567. Вказаними діями він порушив п. 12.4 ПДР та ч.4 ст. 122 КУпАП. Вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5955946 від 17.10.2025 є незаконною, винесена з порушеннями норм матеріального права, а тому оскаржувана постанова є протиправною і підлягає скасуванню. Так, порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001. Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Він як водій частково визнає, що допустив правопорушення, яке полягає у перевищенні швидкості, однак працівником поліції Данилюком О.Б. складено постанову, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності саме за ч.4 ст. 122 КУпАП, коли обставини справи говорять про правопорушення, яке відноситься до ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Тобто, на думку позивача, інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону полк - 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області капітаном поліції Данилюком Олексієм Борисовичем допущено суттєву помилку при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки перевищення встановленого обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год. в населеному пункті створює об`єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП.

Представник Департаменту патрульної поліції за довіреністю №18024/41/3/01-2024 від 13.12.2024 Ковальський Євгеній Романович (далі - відповідач) подав відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що інспектором взводу №2 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Данилюком Олексієм Борисовичем, 17.10.2025 під час несення служби на автомобільній дорозі а/д М-06 3 км (с.Іванівка Житомирського району) за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam (серійний номер ТС000567) виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT (номерний знак НОМЕР_1 ) - ОСОБА_1 на автомобільній дорозі а/д М-06 3 км., керуючи т/з, рухався зі швидкістю 126 км/год в населеному пункті Іванівка, чим порушив п.12.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.122 КУпАП. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam ТС000567. Відеофіксація велась на портативні відеореєстратори (п/в) Motorola VB-400 475805, 475681. До постанови також додано фото порушення, що зазначено в п. 5 оскаржуваної постанови. Вважає, що факт перевищення швидкості та вчинення адміністративного правопорушення позивачем повністю доведена наявними доказами. Щодо аргументів позивача, що поліцейський допустив помилку, а саме в постанові зазначив, що водій перевищив швидкість більш як на 20 км/год, хоча водій рухався зі швидкістю 126 км/год, що є перевищенням більш як на 50 км/год, вважає це технічною опискою, яка не має сприйматися як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування (враховуючи наявні докази), тим паче, що в постанові чітко зазначено швидкість руху, яка підтверджується доданими до відзиву доказами.

Ухвалою суду від 29.10.2025 позовною заяву залишено без руху, так як позивачем не був сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 03.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи по суті призначено у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні на 12 листопада 2025 року о 15:30 год.

Ухвалами суду від 06.11.2025 та 07.11.2025 за заявами учасників надано можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідачу та позивачу відповідно.

В судовому засіданні 12.11.2025 учасники справи свої позиції підтримали. Того ж дня суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

Дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 17.10.2025 інспектор 2 взводу 1 роти 1 батальйону полк 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Данилюк О.Б. виніс постанову серії ЕНА №5955946 від 17.10.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700 грн. за порушення ним п.12.4 ПДР України.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 17.10.2025 року о 12 год. 25 хв. позивач рухався автомобілем марки Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_1 на відрізку автодороги М-06 3 км. с.Іванівка зі швидкістю 126 км/год. в населеному пункті, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху. Швидкість руху вимірювалася приладом TniCAM ТС000567. Разом з тим, у п. 5 постанови зазначено, що водій при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом оскарження у даній справі є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У пункті 12.4 ПДР України зазначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 4 статті 122 КУпАП встановлена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів за годину.

Згідно статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 4 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Згідно з ст. 31 Закону "Про Національну поліцію" № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Як було зазначено вище, ОСОБА_1 17.10.2025 притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням ПДР за перевищення встановлених обмежень швидкості руху більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач вважає, що відповідач при винесені оскаржуваної постанови зазначив опис обставин, установлених під час розгляду справи, який кваліфікується за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а не ч. 4 ст. 122 КУпАП. Позивач стверджує, що факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 у справі №686/11314/17. Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що під час розгляду справи встановлено такі обставини: позивач керував транспортним засобом у межах населеного пункту зі швидкістю 126 км/год, що підтверджується даними приладу вимірювання швидкості TruCam ТС000567. Факт правопорушення також зафіксовано на портативні відеореєстратори Motorola VB-400 з номерами 475805 та 475681.

Отже, наведені докази у своїй сукупності беззаперечно свідчать про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зазначення інспектором у пункті 5 постанови про перевищення встановленої швидкості «більш ніж на 20 км/год» не може розцінюватися як обставина, що перешкоджає розумінню особою суті інкримінованого їй діяння, оскільки кваліфікація дій працівником поліції здійснена правильно, а фактична швидкість руху, зафіксована технічними засобами, перевищує дозволену більш ніж на 50 км/год.

Беручи до уваги вищенаведене, на думку суду, поліцейський діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, з`ясував при розгляді справи про адміністративне правопорушення усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, правильно кваліфікував дії правопорушника, що свідчить про законність прийнятої ним постанови, а тому суд не знаходить правові підстави для скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення за ч.4 ст. 122 КУпАП.

Варто також зазначити що вимоги до змісту постанови встановлені ст. 283 КУпАП, а форма бланку затверджена інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395.

Постанова серії ЕНА №5955946 від 17.10.2025 відповідає вимогам визначеним у ст. 283 КУпАП та Наказу МВС №1395 від 07.11.2015.

Водночас, постановою Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17 зроблено висновок, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 9 КАС України).

Крім того, статтею 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом з тим, ч. 4 ст. 161 КАС України зобов`язано позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Передбачено, що суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень прав позивача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів (ч. 4, 5 ст. 77 КАС України).

З наведеного слідує, що сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Користуючись наданими правами щодо оскарження дій правоохоронних органів, позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності. Звертаючись до суду із даним позовом позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог а ініціюючи судовий процес позивач намагається перекласти відповідальність на відповідача.

Щодо судових витрат то суд зауважує, що кожна сторона у справі несе витрати, пов`язані з розглядом справи, а оскільки позов не підлягає до задоволення тому питання витрат не вирішувалося.

Керуючись ст. 9, 19, 72-77, 241-246, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №55955946 від 17.10.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП та закриття справи - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г. П. Нижник