Справа № 160/3903/25
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2025 року справа 160/3903/25

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Ясенова Т.І., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2025 (суддя Рябчук О.С.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про виплату грошового забезпечення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05.02.2025 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність стосовно не виплати грошового забезпечення в розмірі 113333,34грн та зобов`язати виплатити нараховане, але не виплачене грошове забезпечення в розмірі 113333,34грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2025 в задоволенні позову відмовлено. Прийняте рішення суд мотивував тим, що позивач здійснив самовільне залишення військової частини, тому виплата грошового забезпечення була призупинена правомірно.

В апеляційній скарзі представник позивач просить рішення суду скасувати та позовні вимоги задовольнити. Посилається на те, що нарахування та виплата грошового забезпечення може бути призупинена лише з дня самовільного залишення військової частини, а позов стосується грошового забезпечення нарахованого за період до самовільного залишення військової частини. У зв`язку з відсутністю письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення, призупинення виплати грошового забезпечення є передчасним, а не виплата нарахованого за минулий період протиправним.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №67 від 05.03.2024, солдата ОСОБА_1 , стрільця санітара 1 відділення охорони 2 взводу охорони 1 роти охорони військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) №55-РС від 03.03.2024 на посаду стрільця снайпера механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з первинною медичною карткою форми №100 позивач 04.06.2024 отримав вогнепальне поранення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №209/нст від 25.07.2024 солдата ОСОБА_1 , стрільця снайпера 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що 25.07.2024 вчасно не прибув з лікувального закладу та знято зі всіх видів забезпечення з 25.07.2024.

Військовою частиною НОМЕР_1 03.09.2024 надіслано до Територіального управління Державного Бюро розслідувань у м. Краматорську повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення військовослужбовцем ОСОБА_1 , а саме виявлення ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України.

Представник позивача 24.10.2024 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом щодо розрахунку грошового забезпечення.

Військовою частиною НОМЕР_1 у відповідь на запит надано лист №1556/5457 від 06.11.2024, яким повідомлено, що за період березень червень 2024 року позивачеві було нараховане та виплачене грошове забезпечення, в тому числі додаткова винагорода в розмірі 100000грн. Після закінчення лікування позивач до військової частини НОМЕР_1 не повернувся, будь яких документів, які б підтверджували поважні причини його відсутності не надав та є таким, що самовільно залишив військову частину, тому, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України 26 червня 2018 року за №745/32197 грошове забезпечення йому не нараховується, а нараховане раніше - не виплачується, до його повернення у військову частину.

Предметом розгляду даної справи, є правомірність невиплати нарахованого позивачу грошового забезпечення за липень 2024 року у розмірі 113333,34грн.

Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення виплачуються в поточному місяці за минулий.

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Позивач не заперечує факт самовільного залишення військової частини, яке виразилось у неприбутті до військової частини після закінчення лікування. Також позивачем не оскаржується наказ військової частини НОМЕР_1 №209/нст від 25.07.2024 яким позивача знято зі всіх видів забезпечення з 25.07.2024.

Враховуючи наявність факту самовільного залишення позивачем військової частини, відповідач був зобов`язаний призупинити виплату грошового забезпечення, тому підстави вважати, що військовою частиною допущено бездіяльність щодо виплати грошового забезпечення, відсутні.

Доводи апеляційної скарги, про те, що дія пункту 15 розділу І Порядку №260 не розповсюджується на грошове забезпечення за період до самовільного залишення частини, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки пункт 15 не містить застережень щодо призупинення виплат які нараховані за період до чи після самовільного залишення частини, тому норми цього пункту розповсюджується на спірні правовідносини.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що норма пункту 15 розділу І Порядку №260, якою визначено поняття «призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби» та норма частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якою визначено поняття «призупинення військової служби і, як наслідок, призупинення виплати грошового забезпечення», є різними за своїм змістом та регулюють різні правовідносини (призупинення виплати грошового забезпечення до моменту призупинення військової служби, та призупинення військової служби з відповідними наслідками), хоча і стосуються питання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241 244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2025 без змін.

Постанова набирає законної сили з 06.11.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А.В. Суховаров

судді Т.І. Ясенова

судді О.В. Головко