Справа № 320/7908/23
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7908/23 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Сорочко Є.О,, Коротких А.Ю.

при секретарі Сови Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Міжнародний інвестиційний банк" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Міжнародний інвестиційний банк" до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство "Міжнародний інвестиційний банк" (далі - позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національного банку України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України від 19.12.2022 № 20/1757-рк "Про накладення штрафу на Акціонерне товариство "Міжнародний інвестиційний банк" за порушення вимог нормативно-правового акту Національного банку України".

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 30 травня 2025 року у задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що відповідач у спірному рішенні про накладенні штрафу неправомірно застосував підпункт 3 пункту 7.20 глави 7 розділу ІІІ Положення №346 та наклав на позивача штраф за порушення вимог нормативно-правових актів Національного банку України, що не визначають особливості функціонування банківської системи України в разі введення воєнного стану. Апелянт вказав, що нормативно-правові акти не можуть встановлювати обмеження для вкладників щодо розпорядження коштами, які розміщені ними за договорами банківського вкладу (депозиту). Встановлені обмеження пп.2 п.4 постанови №23 суперечать імперативній нормі ч.3 ст.1066 ЦК України, що є неприпустимим.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач зазначив, що Національним банком України встановлено порушення Банком вимог Постанови № 23, а саме підпункту 2 пункту 4 Постанови № 23 щодо заборони дострокового повернення вкладів (депозитів) пов`язаним з банком особам, крім спрямування достроково повернених коштів на збільшення капіталу банку. Норми Постанови № 23 є спеціальними відносно норм ЦК України, оскільки встановлюють спеціальне правило у правовідносинах банків із пов`язаними особами. Постанова № 23 в цілому є нормативно-правовим актом Національного банку України, що визначає особливості функціонування банківської системи у разі введення воєнного стану, оскільки прийнята відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з метою мінімізації негативного впливу наслідків військової агресії Російської Федерації проти України та сприяння стабільності банківської системи України, встановлює спеціальне особливе правило функціонування банківської системи у період введення воєнного стану. Відповідач зазначив, що повернення вкладу (депозиту) пов`язаній з банком особі до спливу строку, визначеного договором банківського строкового вкладу, навіть, якщо можливість такого повернення передбачена умовами договору, вважається достроковим поверненням, на яке поширюється заборона, визначена у пп. 2 п. 4 Постанови № 23.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, Акціонерне товариство "Міжнародний інвестиційний банк" зареєстровано в якості юридичної особи 06.03.2008 року, в Державному реєстрі банків зареєстровано 11.03.2008 року; має банківську ліцензію та письмовий дозвіл НБУ на проведення банківських операцій 18.04.2008 року, отримало Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій 06.04.2012 року; здійснює професійну діяльність на ринку цінних паперів та має ліцензію на здійснення брокерської діяльності від 31.10.2013 року АЕ №286696, ліцензію на здійснення дилерської діяльності від 31.10.2013 року АЕ №286697.

Національним банком України на адресу позивача було направлено запит про надання інформації від 24.08.2022 № 20-0006/58436/БТ.

Листом від 26.08.2022 № 518-БТ/І позивач надав пояснення та запитувані документи.

За результатом аналізу зазначеної інформації та документів, моніторингу операцій із пов`язаними з банком особами відповідачем було становлено обставини, що вказують на порушення АТ "Міжнародний інвестиційний банк" п.п. 2 п. 4 постанови Правління Національного банку України від 25.02.2022 № 23 "Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп" щодо заборони дострокового повернення вкладів (депозитів) пов`язаним з банком особам у зв`язку з чим відповідачем було прийнято рішення від 19.12.2022 № 20/1757-рк "Про накладення штрафу на Акціонерне товариство "Міжнародний інвестиційний банк".

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999 №679-XIV (далі - Закон №679-XIV) Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

У статті 6 Закону №679-XIV встановлено відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України.

При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі.

Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті.

Національний банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті.

Відповідно до вимог статті 56 Закону України "Про Національний банк України", Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти. Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

В силу положень ч. 2 статті 56 Закону України "Про Національний банк України" нормативно-правові акти Національного банку України з питань, віднесених до його повноважень, є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб, у тому числі до позивача як до фінансової установи.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 964/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні з 24 лютого 2022 року запроваджений воєнний стан.

24 лютого 2022 року Національним банком України на виконання вимог встановлених статтею 7 Закону України "Про Національний банк України" ухвалено Постанову №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (надалі за текстом - Постанова №18), якою було введено тимчасові обмеження/заборони при проведені деяких фінансових операцій.

25.02.2022 Національним банком України було прийнято Постанову № 23, якою визначаються деякі питання діяльності банків України та банківських груп під час дії воєнного стану.

Пунктом 4 вказаної Постанови № 23 (в редакції на час прийняття спірного рішення) визначено, що банкам забороняється:

1) здійснення активних операцій із пов`язаними з банком особами в частині укладання нових кредитних договорів та договорів про надання банком фінансових зобов`язань, укладання договорів про внесення змін до кредитних договорів щодо:

збільшення сум кредитів та фінансових зобов`язань;

збільшення строків користування кредитами (крім договорів, що передбачають стандартні умови, доступні для широкого загалу позичальників);

2) дострокове повернення вкладів (депозитів) пов`язаним з банком особам, крім спрямування достроково повернених коштів на збільшення капіталу банку.

Судом встановлено, що 25.07.2022 між позивачем та ТОВ "Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2" було укладено договір № 19.22-CDL банківського вкладу «Депозитна лінія» (далі - депозитний договір № 19.22- CDL).

08.08.2022 між АТ "МІБ" та ТОВ "Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2" було укладено додатковий договір № 3 до депозитного договору № 19.22-CDL, відповідно до умов якого ТОВ "Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2" розмістило в АТ "МІБ" депозит в сумі 8 941 000,00 дол. США строком до 15.08.2022.

10.08.2022 АТ "МІБ" здійснив повернення депозиту ТОВ "Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2" відповідно до листа вих. № 356-1 від 10.08.2022, в порядку передбаченому депозитним договором № 19.22-CDL від 25.07.2022 та додатковим договором № 3 від 08.08.2022 до зазначеного депозитного договору.

25.07.2022 між АТ "МІБ" та ТОВ "Продовольча Компанія "Зоря Поділля" були укладені договір № 21.22-CDL банківського вкладу "Депозитна лінія" (далі - депозитний договір Nє 21.22-CDL) та договір № 22.22-CDL банківського вкладу "Депозитна лінія" (надалі-депозитний договір № 22.22-CDL).

08.08.2022 між АТ "МІБ" та ТОВ "Продовольча Компанія "Зоря Поділля" були укладені:

додатковий договір № 3 до депозитного договору № 21.22-CDL, відповідно до умов якого ТОВ "Продовольча Компанія "Зоря Поділля" розмістило в АТ "МІБ" депозит в сумі 10 866 000,00 дол. США строком до 15.08.2022;

додатковий договір № 3 до депозитного договору № 22.22-CDL, відповідно до умов якого ТОВ "Продовольча Компанія "Зоря Поділля" розмістило в АТ "МІБ" депозит в сумі 1 490 000,00 євро строком до 15.08.2022.

10.08.2022 позивач здійснив повернення депозитів ТОВ "Продовольча Компанія "Зоря Поділля" відповідно до листа вих. № 1354/1 від 10.08.2022, в порядку передбаченому депозитним договором № 21.22-С21.22-CDL та додатковим договором № 3 від 08.08.2022 до зазначеного депозитного договору, депозитного договору № 22.22-CDL та додатковим договором № 3 від 08.08.2022 зазначеного депозитного договору.

25.07.2022 між АТ "МІБ" та ПрАТ "Продовольча Компанія "Поділля" були укладені договір № 23.22-CDL банківського вкладу "Депозитна лінія" (далі - депозитний договір № CDL) та договір № 20.22-CDL банківського вкладу "Депозитна лінія" (далі- депозитний договір № 20.22-CDL).

08.08.2022 між АТ "МІБ" та ПрАТ "Продовольча Компанія "Поділля" були укладені:

додатковий договір № 3 до депозитного договору № 23.22-CDL, відповідно до умов якого ПрАТ "Продовольча Компанія "Поділля" розмістило в АТ "МІБ" депозит 5 237 000,00 євро строком до 15.08.2022;

додатковий договір № 3 до депозитного договору № 20.22-CDL, відповідно до умов ПрАТ "Продовольча Компанія "Поділля" розмістило в АТ "МІБ" депозит 18 658 000,00 дол. США строком до 15.08.2022.

10.08.2022 АТ "МІБ" здійснив повернення депозитів ПрАТ "Продовольча Компанія "Поділля" відповідно до листа від 10.08.2022, в порядку передбаченому депозитним договором № 23.22-CDL додатковим договором № 3 від 08.08.2022 до зазначеного депозитного договору, депозитним договором № 20.22-CDL та додатковим договором № 3 від 08.08.2022 до вказаного депозитного договору.

25.07.2022 між АТ "МІБ" та CENTRAL EUROPEAN INVESTMENTS B.V. був укладений договір № 18.22-CDL банківського вкладу "Депозитна лінія" (далі - депозитний договір № 18.22-CDL).

08.08.2022 між АТ "МІБ" та CENTRAL EURO INVESTMENTS B.V. був укладений додатковий договір № 3 до депозитного договору № 18.22 відповідно до умов якого CENTRAL EURO INVESTMENTS B.V. розмістило в АТ "МІБ" депозит в сумі 21 012 000,00 дол. США строком 15.08.2022.

10.08.2022 АТ "МІБ" здійснив повернення депозиту CENTRAL EUROPEAN INVESTMENTS B.V. відповідно до листа від 10.08.2022, в порядку передбаченому депозитним договором № 18.22-CDL від 25.07.2022 та додатковим договором № 08.08.2022 до зазначеного депозитного договору.

25.07.2022 між АТ "МІБ" та ТОВ "ІНТЕРСТАРЧ УКРАЇНА" були укладені договір № CDL банківського вкладу "Депозитна лінія" (далі - депозитний договір № 24.22-CDL) та договір № 25.22-CDL банківського вкладу "Депозитна лінія" (далі- депозитний договір № 25.22-CDL, а всі разом - депозитний договір № 18.22-CDL, депозитний договір № 19.22-CDL, депозитний договір № 21.22-CDL, депозитний договір № 22.22-CDL, депозитний договір № 23.22-CDL, депозитний договір № 20.22-CDL, депозитний договір № 24.22-CDL, депозитний договір № 25.22-CDL - Депозитні, договори).

08.08.202 між позивачем та ТОВ "ІНТЕРСТАРЧ УКРАЇНА" були укладені:

додатковий договір № 3 до депозитного договору № 24.22-CDL, відповідно до умов якого ТОВ "ІНТЕРСТАРЧ УКРАЇНА" розмістило у АТ "МІБ" строковий депозит в сумі 403 000,00 дол. США строком до 15.08.2022;

додатковий договір № 3 до депозитного договору № 25.22- CDL, відповідно до умов якого ТОВ "ІНТЕРСТАРЧ УКРАЇНА" розмістило в АТ "МІБ" строковий депозит в сумі 1 750 000,00 євро строком до 15.08.2022.

10.08.2022 позивач здійснив повернення депозитів ТОВ "ІНТЕРСТАРЧ УКРАЇНА" відповідно до листа вих. № 1036/ІІІ від 10.08.2022, в порядку передбаченому депозитним договором № 24.22-CDL, додатковим договором № 3 від 08.08.2022 до зазначеного депозитного договору та договором № 25.22-CDL, додатковим договором № 3 від 08.08.2022 до зазначеного депозитного договору. За висновком Національного банку України АТ "Міжнародний інвестиційний банк" було порушено п.п. 2 п. 4 постанови Правління Національного банку України від 25.02.2022 № 23 "Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп" щодо заборони дострокового повернення вкладів (депозитів) пов`язаним з банком особам.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що норми Постанови № 23 не є нормативно-правовим актом Національного банку України, що визначає особливості функціонування банківської системи України в разі введення воєнного стану чи особливого періоду.

Колегія суддів вважає вказані доводи позивача необґрунтованими.

Згідно преамбули Постанови № 23, остання прийнята у тому числі відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Метою прийняття такого нормативно-правового акту була мінімізація негативного впливу наслідків військової агресії Російської Федерації проти України та сприяння стабільності банківської системи України.

Колегія суддів зазначає, що ведення заборони на дострокове повернення вкладів особам, які є пов`язаними із банком є тією вимогою нормативно-правового акта Національного банку України, що встановлює особливістю функціонування банківської системи в разі введення воєнного стану, оскільки таке обмеження діяльності банків сприятиме забезпеченню стабільності банківської системи в цілому на період воєнного стану.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що Постанова № 23 в цілому є нормативно-правовим актом Національного банку України, що визначає особливості функціонування банківської системи у разі введення воєнного стану, оскільки прийнята відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з метою мінімізації негативного впливу наслідків військової агресії російської федерації проти України та сприяння стабільності банківської системи України, встановлює спеціальне особливе правило функціонування банківської системи у період введення воєнного стану, тому твердження позивача про відсутність в Постанові № 23 ознак нормативно - правового акту є безпідставними та гуртуються на власному суб`єктивному тлумаченні норм права.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що Банком не було здійснено дострокові повернення вкладів пов`язаних з банком осіб, оскільки сторонами договорів банківського вкладу було змінено строк повернення вкладу, отже останній був повернений у новий погоджений строк.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, така правова позиція позивача є безпідставною, так як не відповідає нормам, що регулюють спірні правовідносини та умовам укладених депозитних договорів.

Згідно ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором».

Частиною 3 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

У п.2.3.3. Депозитних договорів вказано, що вкладник має право достроково повернути Депозит або його частину, за згодо банку, на підставі поданої до банку письмової заяви довільної форми, протягом 5 (п?яти) робочих днів з дати подання такої заяви.

Додаткові угоди до Депозитних договорів містять аналогічний за змістом п. 1.9., який також встановлював умови дострокового повернення вкладу.

Водночас сторони визначили й інші механізми регулювання своїх правовідносин, зокрема, порядок зміни договору

У п.7.4 Депозитних договорів визначено, що усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються додатковими договорами, які є невід`ємними частинами даного договору, крім випадків, що передбачені п. 2.3.4. договору.

Отже сторони Депозитних договорів визначили два окремих правових механізми регулювання своїх правовідносин: (а) дострокове повернення вкладу (п. 2.3.3.) та (б) внесення змін до договору (п. 7.4.), які в свою чергу відрізняються як умовами їх застосування, так і правовими наслідками.

В даному випадку вкладники, надіславши до Банку листи, в яких просили змінити строк повернення депозиту, по суті реалізовували своє право, передбачене п. 2.3.3. Депозитних договорів, при цьому ініціювавши саме механізм дострокового повернення вкладу, а не внесення змін до договору.

При цьому п.п. 2 п. 4 Постанови № 23 чітко визначено, що банкам заборонено дострокове повернення вкладів (депозитів) пов`язаним з банком особам, крім спрямування достроково повернених коштів на збільшення капіталу банку.

Доводи позивача про те, що сторони вчиняли саме правочини щодо зміни строку депозитів без оформлення цих правочинів у вигляді підписаних додаткових договорів, тобто не повертали депозити достроково, а повертали в строк, визначений сторонами, колегія суддів вважає помилковим.

Аналіз ст. 638, 1058 та 1060 ЦК України свідчить про те, що строк договору банківського вкладу є істотною умовою договору.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1059 ЦК України).

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України.)

Судом встановлено, що на вимогу Національного банку України позивачем не було надано жодних додаткових угод про зміну умов Депозитних договорів.

Натомість надано листи вкладників про дострокове повернення вкладу, які були акцептовані банком згідно умов договорів банківського вкладу «Депозитна лінія», що закріплювали право вкладника достроково повернути депозит або його частину.

Зміст вказаних вище листів свідчить про волевиявлення вкладників саме щодо реалізації процедури дострокового повернення вкладів, а не внесення змін до договору в частині зміни строку.

В п.2.3.3 Депозитних договорів зазначено умову реалізації права вкладників на дострокове повернення вкладу - згода Банку.

Банк, як спеціальний суб`єкт, при прийнятті рішення про надання згоди на дострокове повернення вкладу повинен, серед іншого, керуватись нормативно-правовими актами Національного банку України, що встановлюють вимоги, правила, заборони щодо діяльності Банку, у тому числі вимогами Постанови № 23, яка встановлює заборону дострокового повернення вкладів пов`язаним із банком особам.

На всіх листах вкладників наявна резолюція про погодження зміни строку та повернення вкладу.

Врахувавши всі наведені вище обставини, суд першої інстанції правильно зазначив, що доводи позивача про те, що останній нібито достроково не повертав вклади, пов`язаним з банком особам, а лише повернув вклад у новий погоджений сторонами строк є безпідставними.

Щодо посилання позивача на нечинність застосованого відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення Положення про Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 24.07.2015 № 477 (далі - Постанова № 477), колегія суддів зазначає, що оскарження Постанови № 477 не є предметом спору даного позову.

Згідно статті 56 Закону №679 Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком.

Згідно із абзацом 4 статті 17 Закону №679, Правління Національного банку має право утворити Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем та делегувати йому повноваження щодо здійснення банківського регулювання та нагляду, в тому числі застосування до банків та інших осіб, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку України, заходів впливу (санкцій), передбачених законами України, крім заходів, передбачених пунктами 11-1-13 частини першої статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Положення про Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем, затверджене постановою Правління Національного банку України від 24.07.2015 року №477 (далі також - Постанова №477), визначає статус Комітету, його завдання та повноваження, а також організаційні засади діяльності.

При цьому вказана Постанова не містить норми, обов`язкові для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб, а отже остання не є нормативним-правовим актом НБУ в розумінні абзацу 2 статті 56 Закону №679.

В судовому засіданні представник позивача послався на абзац 6 статті 56 Закону №679, відповідно до змісту якого нормативно-правові акти Національного банку (крім нормативно-правових актів, які містять інформацію з обмеженим доступом) набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - «Офіційному віснику України», газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» або перше розміщення на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що частиною 6 статті 56 Закону №679 врегульовано процес набрання чинності нормативно-правовим актом НБУ. Набрання чинності розпорядчими актами НБУ не пов`язано з їх офіційним опублікуванням, а набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком.

Згідно пункту 7 Постанови №477 остання набирає чинності з дня її підписання, а саме з 24.07.2015.

Вказані обставини спростовують наведені вище доводи позивача.

Оцінивши доводи у сукупності, колегія суддів вважає, що вимоги Акціонерного товариства "Міжнародний інвестиційний банк" є необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 73 - 76 Кодексу адміністративного судочинства України, та такими що не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Міжнародний інвестиційний банк" - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 12.11.2025.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Є.О.Сорочко

А.Ю.Коротких