Справа № 380/7237/25
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7237/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Керівника Самбірської окружної прокуратури Львівської області Теличко Олександра Олександровича в інтересах держави в особі Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Самбірської окружної прокуратури Львівської області Теличко Олександр Олександрович в інтересах держави в особі Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (далі Західне МУ ЛМГ, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області (далі Новокалинівська МР, відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області (, адреса: пл. Авіації,1а, м. Новий Калинів, Самбірський район, Львівська область, 81454), щодо неприйняття рішення за результатами розгляду на сесії міської ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/813-24 від 14.05.2024;

- зобов`язати Новокалинівську міську раду розглянути на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/813-24 від 14.05.2024 про віднесення земельної ділянки площею 3,4 га у межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га до самозалісених та прийняти за результатами розгляду рішення у відповідності до ст. 571 ЗК України.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Указами Президента України від 07.06.2021 № 228/2021 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів», від 29.09.2022 № 675/2022 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 29.09.2022 «Про охорону, захист, використання та відновлення лісів України в особливий період», передбачено проведення ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності. На виконання вищезазначених указів, дорученням голови Львівської обласної військової адміністрації від 30.06.2023 № 27/0/6-23ВА щодо обліку та передачі самозалісених і придатних для створення лісів земельних ділянок та віднесення земельних ділянок до самозалісених, зобов`язано органи місцевого самоврядування, згідно п. 4.1 за результатами розгляду подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства щодо віднесення самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок до самозалісених земель забезпечити внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Порушуючи вимоги законодавства, що регулює порядок збільшення лісистості території України, Новокалинівська МР 21.12.2023 на засіданні 20-ї сесії VІІІ скликання та 11.07.2024 на засіданні 22 ї сесії VІІІ скликання за результатами розгляду подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (далі Західне МУЛМГ) не прийняла конкретного виду рішення про віднесення земельної ділянки площею 3,4 га у межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га, до самозалісених земель. Відтак, бездіяльність Новокалинівської МР, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду подань, є протиправною чим порушує інтереси держави у сфері охорони та збереження лісових ресурсів.

Ухвалою від 14.04.2025 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

01.05.2025 від позивача за вх. №36266 надійшли пояснення, в яких пояснив, що Західне МУ ЛМГ як територіальний орган Держлісагентства звернулось до Новокалинівської МР з поданням №02/813-24 від 14.05.2024 щодо віднесення земельної ділянки площею 3,4 га у межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га до самозалісених земель, однак рішення про віднесення такої не було прийнято. Окружною прокуратурою з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді з урахуванням положення ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Самбірська окружна прокуратура 09.01.2025 за № 14.56/04-22-126вих-25 скерувала запит до Західного МУЛМГ щодо інформування, чи вживалися цим органом державної влади заходи для захисту порушених інтересів держави, в якому також інформовано, що у разі невжиття ними заходів до адміністративно-правого характеру, то такі будуть вжиті окружною прокуратурою. Згідно із інформацією Західного МУ ЛМГ №02/1642-25 від 22.01.2025, заходи для усунення порушень закону в судовому порядку ним не вживалися не зважаючи на наявні у його розпорядженні листів Новокалинівської МР: від 08.01.2024 №02/09-47/1 та від 20.08.2024 №07-11/1132/1. Окрім цього, Західне МУ ЛМГ було повідомлено про вказані порушення та наявність підстав для представництва інтересів держави листом від 07.04.2025 №14.56/04-22 1683вих-25. Таким чином, Західне МУ ЛМГ, як орган державної влади, уповноважений на захист інтересів держави у сфері охорони самосійних лісів, не здійснював протягом тривалого часу захист таких інтересів, що свідчить про його бездіяльність та наявність підстав для вжиття прокурором заходів представницького характеру в інтересах держави в особі цього органу. Отже, позивач, Західне МУ ЛМГ, було обізнане про існуючі порушення законодавства у сфері щодо невіднесення земельної ділянки площею 3,4 га у межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га до самозалісених земель, однак, належних заходів на захист порушених інтересів держави не вжило. Враховуючи наведене, прокурор реагуючи на виявлені порушення законодавства, звертається до суду з даною позовною заявою, зважаючи на очевидний характер порушень та нездійснення компетентними органами протягом розумного строку після отримання повідомлення наданих йому повноважень на захист прав і законних інтересів держави. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Вказані обставини відповідно до ст. 13 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» свідчать про наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову. Крім цього, позивач зазначив, що за інформацією Новокалинівської МР, наданої на запит окружної прокуратури, від 07.02.2025 за № 07-13/183/1 вказано, що на земельній ділянці з кадастровим номером :09:000:0001 площею 12,1927 га, щодо самозалісеної частини якої зверталось з відповідними поданнями Західне МУ ЛМГ, немає самозалісених земель. Також, на території Новокалинівської МР відсутні земельні ділянки, які б можна було віднести до самозалісених, надати їм статус лісу та передати їх до державних або комунальних лісогосподарських підприємств. Результатами голосування в обох випадках за проект рішення: рішення не прийнято, у зв`язку із відсутністю необхідної кількості голосів депутатів. Крім цього, листом Новокалинівської МР від 24.07.2023 №02/09-1083/1 філію «Самбірське лісове господарство» також на їх звернення було повідомлено, що на території Новокалинівської ТГ самозалісених земель придатних для створення лісів немає. Разом з тим, у поданнях Західного МУ ЛМГ, в тому числі №02/813-24 від 14.05.2024, було вказано, що згідно даних карти «Геоінформаційна система лісових ресурсів України» та бази даних ВО «Укрдержліспроект» щодо ідентифікації самозалісених земель, Західне МУ ЛМГ спільно з постійними лісокористувачами Львівської області та за результатами натурних обстежень відповідних земельних ділянок в межах Новокалинівської територіальної громади Самбірського району Львівської області було виявлено 3,4 га самозалісених земель на земельній ділянці з кадастровим номером :09:000:0001 площею 12,1927 га, що також підтверджується інформацією про обстеження земельної ділянки на території Новокалинівської громади по Дублянському лісництві від 13.10.2023, згідно якої поблизу кварталу 8 Дублянського лісництва біла обстежена земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0001 площею 12,1927 га та встановлено що ділянка частково самозалісена орієнтовною площею 3,4 га, зі складом насадження 4Яв3Влч1Бп1Ос1Гз+Дзв+Дчер, віком до 10 років, решту площі якої займають орні землі та сіножаті, яка знаходиться на території Новокалинівської міської ради. Тому, на думку позивача, в даному випадку, належним способом захисту порушених інтересів є визнання протиправною бездіяльності Новокалинівської МР та зобов`язання її вчинити певні дії. З огляду на вказане, вбачається наявність обґрунтованих підстав для віднесення земельної ділянки площею 3,4 га у межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га до самозалісених земель у відповідності до ст. 571 ЗК України. Відтак, просить суд позов задовольнити.

05.05.2025 від відповідача за вх. №37199 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник позовні вимоги заперечив з підстав їх необґрунтованості. Пояснив, що прокурором в повній мірі не доведено неналежне здійснення Західним МУ ЛМГ захисту інтересів держави у сфері охорони лісових ресурсів, що надало йому у спірних правовідносинах право на звернення до суду в інтересах держави з позовом. Крім цього, представник відповідача зазначив, що на засіданні 22 сесії VIII-го скликання Новокалинівської МР розглянуто подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства № 02/813-24 від 14.05.2024 про віднесення земельної ділянки площею 3,4 га у межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га до самозалісених та прийнято рішення. Згідно витягу з протоколу голосування проекту рішення «Про розгляд подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства «Щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених» 11 депутатів проголосували «проти», 2 депутати «утримались», 9 «відсутніх». Тобто по суті депутатами ради відмовлено у передачі ділянки, оскільки більшість проти передачі. Враховуючи, що подання обговорювалось на сесії, включене в порядок денний та проголосоване, вбачається про відсутність протиправної бездіяльності Новокалинівської МР, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги. Повноваження депутатів місцевих рад передбачено у Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 № 93-IV (далі Закон № 93-IV). Відповідно до ст. 19 Закон № 93-IV депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень. Кожний депутат місцевої ради у раді та її органах, до складу яких він входить, має один голос. Депутат місцевої ради, який не входить до складу відповідного органу ради, може брати участь у його роботі з правом дорадчого голосу. Отже, голосування депутата на засіданні сесії відображає позицію депутата з того чи іншого питання серед варіантів - «За», «Проти», «Утримався». Оскільки, при розгляді проекту рішення «Про розгляд подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства «Щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених» присутні на сесії депутати Новокалинівської міської ради скористались своїм правом ухвального голосу, більшість проголосували «проти», дана обставина додатково підтверджує «активні дії», а не «бездіяльність» ради. Відтак, вимога про «визнання протиправної бездіяльності щодо не прийняття рішення» є необґрунтованою. Також, представник відповідача зауважив, що відповідно до ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. У рамках даної справи позивач просить суд «прийняти за результатами розгляду рішення у відповідності до ст. 57-1 ЗК України». Оскільки рішення може бути і негативне, тобто якщо більшість депутатів проголосує «проти». Адже у депутата при голосуванні є варіанти вибору рішення - «За», «Проти», «Утримався». Відтак, на підставі викладеного чітко вбачаються дискреційні повноваження депутатів та ради при прийнятті рішення, відповідно, така вимога є незаконною. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

05.05.2025 від відповідача за вх. №37202 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в який представник відповідача зауважив, що прокурором в повній мірі не доведено неналежне здійснення Західним МУ ЛМГ захисту інтересів держави у сфері охорони лісових ресурсів, що надало йому у спірних правовідносинах право на звернення до суду в інтересах держави з позовом. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи. Як уже зазначалось на засіданні 22 сесії VIII-го скликання Новокалинівської МР розглянуто подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства № 02/813-24 від 14.05.2024 про віднесення земельної ділянки площею 3,4 га у межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га до самозалісених, тобто вживались активні дії в межах наданих повноважень органу місцевого самоврядування та прийнято рішення. Згідно витягу з протоколу голосування проекту рішення «Про розгляд подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства «Щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених» 11 депутатів проголосували «проти», 2 депутати «утримались», 9 - «відсутніх». Тобто проект рішення виносився на розгляд сесії, відбувалось активне обговорення, проводилось голосування, що свідчить про відсутність протиправної бездіяльності Новокалинівської міської ради, дані обставини додатково підтверджують «активні дії», а не «бездіяльність» ради. Відтак, вимога про визнання протиправної бездіяльності щодо неприйняття рішення є необґрунтованою.

06.05.2025 від відповідача за вх. №37288 надійшли заперечення на відповідь на відзив, аналогічні за змістом запереченням поданих представником 05.05.2025. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Указами Президента України від 07.06.2021 № 228/2021 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів», від 29.09.2022 № 675/2022 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 29.09.2022 «Про охорону, захист, використання та відновлення лісів України в особливий період», передбачено проведення ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності.

На виконання вищезазначених указів, дорученням голови Львівської обласної військової адміністрації від 30.06.2023 №27/0/6-23ВА щодо обліку та передачі самозалісених і придатних для створення лісів земельних ділянок та віднесення земельних ділянок до самозалісених, зобов`язано органи місцевого самоврядування, згідно п. 4.1 за результатами розгляду подання Західного МУ ЛМГ щодо віднесення самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок до самозалісених земель забезпечити внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Так, на виконання Указу Президента України від 07.06.2021 № 228/2021 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів» та розпоряджень Львівської ОДА, філія «Самбірське лісове господарство» листом від 15.06.2023 №1-19-9/552-23, просило Новокалинівську МР надати інформацію про самозалісені та придатні для створення лісів земельних ділянок, що розміщені на території Новокалинівської ОТГ.

Листом від 23.06.2023 №1-19-9/588-23 філія «Самбірське лісове господарство» інформувало Новокалинівську МР про виявлені на території громади самозалісені території та просило передати такі в постійне користування лісогосподарському підприємству для ведення лісового господарства. Окрім цього, на виконання п. п. 1.1, 1.2 голови Львівської обласної військової адміністрації від 30.06.2023 № 27/0/6-23ВА щодо обліку та передачі самозалісених і придатних для створення лісів земельних ділянок та віднесення земельних ділянок до самозалісених, філія «Самбірське лісове господарство» листом від 11.07.2023 №1-19 9/671-23, просило Новокалинівську МР надати інформацію про самозалісені та придатні для створення лісів земельних ділянок, в межах територіальної громади.

Листом Новокалинівської міської ради Самбірського району від 16.06.2023 б/н, філію «Самбірське лісове господарство» повідомлено, що на території Новокалинівської ТГ самозалісених земель придатних для створення лісів немає.

Крім цього, листом Новокалинівської МР від 24.07.2023 №02/09-1083/1, філію «Самбірське лісове господарство» повторно повідомлено, що на території Новокалинівської ТГ самозалісених земель придатних для створення лісів немає.

Листом Самбірської районної державної адміністрації, який надійшов до Західного МУ ЛМГ за вх. №2826/1 4/3918-23 від 29.12.2023 повідомлено, що 21.12.2023 відбулась чергова сесія Новокалинівської МР, на якій розглядалось питання подання ЗМУЛМГ щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених. Рішення щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених не прийнято.

Однак, згідно даних карти «Геоінформаційна система лісових ресурсів України» та бази даних ВО «Укрдержліспроект» щодо ідентифікації самозалісених земель, Західне МУ ЛМГ спільно з постійними лісокористувачами Львівської області та за результатами натурних обстежень відповідних земельних ділянок в межах Новокалинівської територіальної громади Самбірського району Львівської області було виявлено 3,4 га самозалісених земель.

У зв`язку з чим, з метою збереження самосійних лісів та подальшого ведення лісового господарства на території Самбірського району Львівської області, Західне МУ ЛМГ звернулось до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області з поданнями №02/1974-23 від 29.11.2023 та №02/813-24 від 14.05.2024 щодо віднесення земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га, з приблизною площею самозалісеня 3,4 га, зі складом насадження 4Яв3Влч1Бп1Ос1Гз+Дзв+Дчер, віком до 10 років, решту площі якої займають орні землі та сіножаті, яка знаходиться на території Новокалинівської МР до самозалісених.

Проте, Новокалинівською МР листами від 08.01.2024 № 02/09-47/1 на адресу Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства надано інформацію про те, що самозалісена земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га, з приблизною площею самозалісеня 3,4 га була предметом розгляду чергового засідання Новокалинівської МР 21.12.2023, однак, рішення не набрало необхідної кількості голосів: за - 0, утримались - 0, проти - 0, не голосували -19, відсутні - 3, що підтверджується копією витягу результатів поіменного голосування Новокалинівської МР 20 сесії 8 скликання від 21.12.2023.

Також Новокалинівською МР листами від 20.08.2024 №07-11/1132/1 на адресу Західного МУ ЛМГ надано інформацію про те, що самозалісена земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га, з приблизною площею самозалісеня 3,4 га, була предметом розгляду чергового засідання 22-ї сесії 8-го скликання Новокалинівської МР 11.07.2024 і рішення не набрало необхідної кількості голосів: за - 0, утримались 2, проти 11, не голосували - 0, відсутні -9, що підтверджується копією витягу результатів поіменного голосування Новокалинівської МР від 11.07.2024.

21.01.2025 Самбірська окружна прокуратура звернулась до Новокалинівської МР з листом про надання інформації та належним чином засвідчених копій документів щодо розгляду подання Західного МУЛМГ від №02/1974-23 від 29.11.2023 та №02/813-24 від 14.05.2024. Також інформації про те, яким чином селищна рада виконує вимоги Указу Президента України від 07.06.2021 № 228/2021, п.п. 6 п. 1 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 29.09.2022, введеного в дію Указом Президента України від 29.09.2022 № 675/2022, а також ст. 571 Земельного кодексу України.

З відповіді Новокалинівської міської ради від 07.02.2025 № 07-13/183/1 вбачається, що на земельній ділянці, яка була вказана у подання Західного МУ ЛМГ від №02/1974-23 від 29.11.2023 та №02/813-24 від 14.05.2024, немає самозалісених земель. Дана земельна ділянка використовується для сільськогосподарських цілей, розорана та частково вкрита чагарником. На території Новокалинівської міської ради відсутні земельні ділянки, які б можна було віднести до самозалісених, надати їм статус лісу та передати їх до державних або комунальних лісогосподарських підприємств.

Також, Новокалинівська МР листом від 24.03.2025 № 07-13/400/1 повідомила, що подання Західного МУ ЛМГ щодо віднесення земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га та з приблизною площею самозалісеня 3,4 га, не планується повторно виносити на розгляд сесії ради.

При цьому, Новокалинівська МР не надала жодних документів щодо спростування твердження Західного МУ ЛМГ про самозалісеня частини земельної ділянки площею 3,4 га в межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка площею 12,1927 га сформована як об`єкт цивільних прав із кадастровим номером :09:000:0001, код цільового призначення 16.00 землі запасу, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, дата державної реєстрації 05.07.2022.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вказаних земельних ділянок є територіальна громада в особі Новокалинівської МР.

Опрацюванням отриманої Самбірською окружною прокуратурою інформації та витягів з протоколів засідань сесії Новокалинівської міської ради, встановлено, що згідно із ч. 2 ст. ст. 571 Земельного кодексу України орган місцевого самоврядування за поданням Західного МУ ЛМГ мав прийняти рішення про віднесення земельної ділянки площею 3,4 га у межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га до самозалісених земель.

Так, Західне ЗУ ЛМГ у своєму поданні від 14.05.2024 зазначало, що згідно даних карти «Геоінформаційна система лісових ресурсів України» та бази даних ВО «Укрдержліспроект» щодо ідентифікації самозалісених земель, Західне МУ ЛМГ спільно з постійними лісокористувачами Львівської області та за результатами натурних обстежень відповідних земельних ділянок в межах Новокалинівської територіальної громади Самбірського району Львівської області було виявлено 3,4 га самозалісених земель. Ділянка з кадастровим номером :09:000:0001 площею 12,1927 га, з приблизною площею самозалісення 3,4 га, зі складом насадження 4Яв3Влч1Бп1Ос1Гз +Дзв+Дчер, віком до 10 років, решту площі якої займають орні землі та сіножаті.

Однак, незважаючи на це, Новокалинівська МР не провела їх обстеження та під час розгляду на сесіях ради не прийняла конкретне рішення про віднесення частини залісеної земельної ділянки до самозалісених земель, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору, суд застосовує такі норми права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Згідно з ч. 2 ст. 46 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч. 4 ст. 46 КАС України).

Частинами 3-5 ст. 53 КАС України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених ст. 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Поряд з цим, повноваження прокурора визначено, зокрема, Конституцією України, Законом України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі -Закон № 1697-VII).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України обумовлено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 1 ст. 23 Закону № 1697-VII установлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

За приписами ч. 3 ст. 23 Закону № 1697-VII визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.

При вирішенні справи суд бере до уваги, що інтереси держави є оціночним поняттям, а тому прокурор в кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.12.2019 у справі №920/121/19, суд зазначає, що поняття "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 19.09.2019 у справі №815/724/15, від 17.10.2019 у справі №569/4123/16-а).

Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.

З наведеного випливає, що інтереси держави спрямовані на забезпечення гарантій державної влади та ефективного функціонування її інститутів та органів задля захисту та реалізації прав і свобод територіальних громад.

У цьому випадку, обґрунтовуючи інтереси держави прокурор, зазначає таку мету як забезпечення збереження лісового фонду України, належного захисту й відтворення лісів, забезпечення прав громадян на безпечне довкілля. Подання прокуратурою цієї позовної заяви обумовлено необхідністю відновлення та захисту порушених інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, які полягають у збереженні самосійних лісів.

Отже, суд вважає, що наявні передбачені ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Указами Президента України "Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів" від 07.06.2021 № 228/2021, "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 29 вересня 2022 року "Про охорону, захист, використання та відновлення лісів України в особливий період" від 29.09.2022 №675/2022, екологічною ініціативою Президента України "Зелена країна", Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів" від 20.06.2022 № 2321-IX передбачено проведення ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності.

Частиною 2 ст. 1 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до ч. 20 ст. 1 ЛК України самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Згідно з ст. 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів" від 20.06.2022 №2321-ІХ внесені зміни до Земельного кодексу України, а саме главу 11 доповнено статтею 57-1 "Самозалісені землі", якою визначений порядок віднесення земельних ділянок до самозалісених.

Так, згідно з ч. 2 ст. 57-1 ЗК України віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності органом, який здійснює розпорядження нею.

Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру (ч. 3 ст. 57-1 ЗК України).

Окрім того, з метою реалізації вказаної норми ч. 4 ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613-VІ доповнено абзацом четвертим, яким передбаченого, що відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви власника земельної ділянки або за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної ділянки.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів" №2321-IX від 20.06.2022 набрав чинності 10.07.2022.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону №2321-IX, Кабінету Міністрів України встановлено у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити проведення інвентаризації самозалісених ділянок та вжити заходів із забезпечення ведення лісового господарства на таких ділянках.

Кабінетом Міністрів України на реалізацію зазначеної функції окремого нормативно-правового акту не приймалось.

Відповідно до Положення «Про Державне агентство лісових ресурсів України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 №521, Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.

В свою чергу, відповідно до Положення «Про Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства», затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 09.11.2022 №1006, управління підпорядковується Держлісагентству та є його територіальним органом. Завданням Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства є реалізація повноважень Держлісагентства у сфері лісового та мисливського господарства на території Львівської, Закарпатської та Івано-Франківської області.

З наведеного слідує, що Західне МУ ЛМГ є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Як зазначалося вище, Західне МУЛМГ як територіальний орган Держлісагентства та відповідно до вимог законодавства звернулось до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області з поданням №02/813-24 від 14.05.2024 щодо віднесення земельної ділянки площею 3,4 га у межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га до самозалісених земель.

На засіданні 22 сесії VIII-го скликання Новокалинівської МР розглянуто подання Західного МУ ЛМГ № 02/813-24 від 14.05.2024 про віднесення земельної ділянки площею 3,4 га у межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га до самозалісених та прийнято рішення.

Згідно витягу з протоколу голосування проекту рішення «Про розгляд подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства «Щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених» від 11.07.2024 11 депутатів проголосували «проти», 2 депутати «утримались», 9 «відсутні». Проект рішення не набрав достатньої кількості голосів.

Аналогічно і з засіданням, оформленим протоколом від 21.12.2023.

Поряд із цим, суд зауважує, що вирішення питання віднесення земельних ділянок відповідно до Конституції України систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Частина 1 ст. 10 цього Закону визначає, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

До компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (п.п. 7 п. «а» ст. 30 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР).

Положеннями ст. ст. 46, 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, відповідно до вимог земельного законодавства, питання щодо віднесення або відмови у віднесенні земельних ділянок до самозалісених за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, вирішується органом місцевого самоврядування виключно на пленарному засіданні сільської, селищної чи міської ради шляхом прийняття відповідного рішення.

Суд зазначає, що відповідач, розглядаючи подання Західного МУ ЛМГ на пленарних засіданнях ради, фактично не ухвалив рішення за їх результатами у формі, передбаченій законом ні про віднесення, ні про відмову у віднесенні земельних ділянок до самозалісених.

Отже, відсутність прийнятого рішення свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у невиконанні обов`язку щодо належного розгляду на сесії сільської ради подання №02/813-24 від 14.05.2024.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача розглянути подання Західного МУ ЛМГ №02/813-24 від 14.05.2024 про віднесення земельної ділянки площею 3,4 га у межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га до самозалісених та прийняти за результатами розгляду рішення у відповідності до ст. 571 Земельного кодексу України, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом вказаної правової норми, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Отже, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Відповідно до рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.

Суд звертає увагу на те, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові №21-1465а15 від 16.09.2015.

У даному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Отже, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Адміністративний суд лише здійснює контроль за легітимністю прийняття рішень.

Зважаючи на викладене вище, враховуючи, що у спірних відносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки у спосіб, встановлений законом, не розглянув відповідне питання та не надав оцінки поданням Західного МУ ЛМГ, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земельних ділянок до самозалісених у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 4 ст. 57-1 Земельного кодексу України, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 139 КАС України підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області щодо прийняття рішення за результатами розгляду на сесії подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/813-24 від 14.05.2024.

Зобов`язати Новокалинівську міську раду (, адреса місцезнаходження: 81454, Львівська область, Самбірський район, м. Новий Калинів, пл. Авіаційна, 1А) повторно розглянути на найближчій сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/813-24 від 14.05.2024 про віднесення земельної ділянки площею 3,4 га у межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 загальною площею 12,1927 га до самозалісених, з прийняттям відповідного рішення (про задоволення подання або про відмову у задоволенні подання), з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 13.11.2025.

Суддя Потабенко В.А.