Справа № 200/1971/25
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року справа №200/1971/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєва Е.Г., Гаврищук Т.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі № 200/1971/25 (головуючий І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, стягнення коштів, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови позивачу у виплаті неотриманих сум пенсій, що підлягали виплаті ОСОБА_2 після здійсненого перерахунку пенсії на виконання рішень Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року по справі № 200/2376/23 та 19 лютого 2024 року по справі № 200/495/24, які залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача, недоотриману за життя пенсію ОСОБА_2 в сумі 242 821,32 грн., нараховану на виконання рішень Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року по справі № 200/2376/23 та 19 лютого 2024 року по справі № 200/495/24 та не отриману ним, у зв`язку зі смертю (а.с. 1-6).

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено наступне.

Позивач є дружиною померлого пенсіонера МВС ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), який перебував а обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримував пенсію за вислугу років з 1 січня 2006 року відповідно до норм Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, яка на момент смерті проживала разом з чоловіком.

Позивач також перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

ОСОБА_2 неодноразово звертався до Донецького окружного адміністративного суду позовами до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у зв`язку із несплатою належної йому пенсії.

Рішеннями Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року по справі № 200/2376/23 та від 19 лютого 2024 року по справі № 200/495/24 позовні вимоги чоловіка позивача були задоволені та відповідача зобов`язано провести з 1 грудня 2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії на підставі оновленої довідки ДУ Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області від 27 березня 2023 року № 6055Д та зобов`язано поновити з 1 грудня 2023 року нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб з урахуванням раніше виплачених сум.

10 грудня 2024 року після смерті чоловіка позивач звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про виплату недоотриманих чоловіком пенсійних виплат.

Листом від 26 грудня 2024 року відповідач повідомив, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року по справі № 200/2376/23 заборгованість за період з 1 грудня 2019 року по 30 листопада 2023 року становить 226 821,32 грн, від 19 лютого 2024 року по справі № 200/495/24 заборгованість за період з 1 грудня 2023 року по 31 липня 2024 року становить 16 000,00 грн. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло до органів Пенсійного фонду України не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Також зазначено що для отримання недоотриманих пенсійних виплат у зв`язку зі смертю пенсіонера необхідно звернутися до відділу обслуговування громадян Пенсійного фонду України (сервісного центру) із відповідною заявою та оригіналами документів, на підставі яких оформлюється розпорядження про виплату недоотриманої пенсії.

2 січня 2025 року виконуючи зазначені рекомендації позивач особисто звернулась за місцем свого перебування до Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера у порядку ст. 61 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, додавши до заяви всі необхідні документи.

Листом від 10 лютого 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило позивачу, що у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області надані позивачем заяви та додані до заяв документи направлено саме до зазначеного Головного управління.

Листом від 17 січня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області підтвердило позивачу отримання не виплаченої пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 та факт того, що дана пенсія не включається до складу спадщини. Також у листі було зазначено, що виплата заборгованості буде проведена після надходження коштів у бюджет Пенсійного фонду та те, що фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили відповідно до п. 7 Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року № 21-2 .

Позивач вважає, що відповідач протиправно не сплачує їй належну померлому чоловікові пенсію та просить позов задовольнити (а.с. 1-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі № 200/1971/25 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті неотриманих сум пенсій, що підлягали виплаті ОСОБА_2 після здійсненого перерахунку пенсії на виконання рішень Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року по справі № 200/2376/23 та 19 лютого 2024 року по справі № 200/495/24 і які залишилися неодержаними ним у зв`язку зі смертю. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму пенсії, нараховану на виконання рішень Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року по справі № 200/2376/23 та від 19 лютого 2024 року по справі № 200/495/24 її чоловікові - ОСОБА_2 та неотриману ним за життя, - в сумі 242 821 (двісті сорок дві тисячі вісімсот двадцять одну) грн 32 коп. Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обґрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач, ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), є громадянкою України, паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце проживання згідно із довідкою ВПО № 128- від 6 вересня 2024 року: АДРЕСА_2 (а.с. 7-9).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, зареєстроване місцезнаходження: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3), є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі (а.с. 63).

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 , позивач перебуває на обліку у відповідача як одержувач пенсії за віком (зв.бік а.с. 7).

З 15 березня 1983 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) (далі ОСОБА_2 ), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 16 серпня 1924 року (повторно) (а.с. 11, 14).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року по справі № 200/2376/23, яке набрало законної сили 7 листопада 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії відповідно до ст.ст. 43, 63 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, на підставі оновленої довідки ДУ Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області від 27 березня 2023 року № 6055Д та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести з 1 грудня 2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії відповідно до ст.ст. 43, 63 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262- XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, на підставі оновленої довідки ДУ Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області від 27 березня 2023 року № 6055Д з урахуванням раніше виплачених сум (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112347188).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року по справі № 200/495/24, яке набрало законної сили 4 липня 2024 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення нарахування та виплати з 1 грудня 2023 року ОСОБА_2 доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити з 1 грудня 2023 року нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, - з урахуванням раніше виплачених сум (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117078799).

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 12 серпня 2024 року, виданого Виконавчим комітетом Мирноградської міської ради, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті: Україна, Донецька область, Покровський район, м. Мирноград; актовий запис № 416 від 12 серпня 2024 року (а.с. 12).

Листом від 21 листопада 2024 року (вих. № 4809) Відділ ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради у відповідь на запит позивача від 20 листопада 2024 року повідомив, що згідно з даними Реєстру територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 22 серпня 1986 року по теперішній час. ОСОБА_2 також був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 22 серпня 1986 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

10 грудня 2024 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, у якій просила виплатити недоодержану пенсію у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка підлягала виплаті йому на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду № 200/2376/23 від 21 липня 2023 року та № 200/495/24 від 19 лютого 2024 року і залишилася недоодержаною ним у зв`язку з його смертю.

Відповідно до розписки-повідомлення до заяви додано: копію паспорта ОСОБА_1 НОМЕР_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; свідоцтво про смерть НОМЕР_6 ; довідку ВВРТГ 4809 від 21 листопада 2024 року; свідоцтво про шлюб НОМЕР_7 ; копія паспорта ОСОБА_2 НОМЕР_8 (а.с. 10, 16).

Листом від 26 грудня 2024 року (вих. № 34965-32057/Б-02/8-0500/24) Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у відповідь на звернення позивача від 10 грудня 2024 року повідомило, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року по справі № 200/2376/23 проведено з 1 грудня 2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі оновленої довідки ДУ Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області від 27 березня 2023 року № 6055Д, заборгованість за період з 1 грудня 2019 року по 30 листопада 2023 року становить 226 821,32 грн. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року по справі № 200/495/24 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 1 грудня 2023 року та встановлено щомісячну доплату до пенсії, передбачену постановою Кабінету Міністрів України Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб від 14 липня 2021 року № 713, заборгованість за рішенням суду за період з 1 грудня 2023 року по 31 липня 2024 року становить 16 000,00 грн. Роз`яснено, що відповідно до ст. 61 Закону 2262 суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, а також членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, які не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються за зверненням таких осіб, поданих до органів Пенсійного фонду України не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Запропоновано заявниці звернутися до відділу обслуговування громадян Пенсійного фонду України (сервісного центру) із відповідним зверненням та оригіналами документів: що посвідчують особу та реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника; документа про місце проживання (реєстрації) заявника; свідоцтва про шлюб або інших документів, що підтверджують родинні стосунки з померлим; свідоцтва про смерть пенсіонера, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим; заяви про виплату недоотриманої пенсії шляхом зарахування на поточний рахунок заявника в банку (а.с. 17).

2 січня 2025 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату недоотриманої її чоловіком пенсії (копії звернення суду не надано) (а.с. 18).

Листом від 17 січня 2025 року (вих. № 0500-0203-8/4423) Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні з 1 січня 2006 року та отримував пенсію за вислугу років відповідно до норм Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб виплату пенсії припинено з 1 вересня 2024 року у зв`язку зі смертю. Відповідно до ст. 8 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом про Державний бюджет України. Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили відповідно до п. 7 Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 вересня 2009 року за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 9 грудня 2021 року № 35-1). На дату підготовки відповіді Головним управлінням проведено виплату заборгованості, що фінансуються з Державного бюджету за рішеннями судів, які надійшли до виконання по 19 листопада 2020 року. Бюджет Пенсійного фонду України на 2025 рік на сьогодні не затверджено. Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2025 рік після його затвердження. Таким чином, виплата доплати пенсії за рішеннями Донецького окружного адміністративного суду за померлого чоловіка ОСОБА_2 буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України за датою набрання рішенням суду законної сили (а.с. 18-19).

16 січня 2025 року позивач знов звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою (ВЕБ-20001-Ф-С-25-010019 від 16 січня 2025 року) щодо виплати недоотриманої її чоловіком пенсії (копії звернення суду не надано) (а.с. 20).

Листом від 10 лютого 2025 року (вих. № 2000-0406-8/22662) Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило позивачу, що її заява від 16 січня 2025 року з пакетом необхідних документів направлена до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом № 2000-0210-9/473 від 2 січня 2025 року, оскільки ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с. 20).

В матеріалах справи наявна копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 24 вересня 2024 року № 78465469, відповідно до якого Першою Кам`янською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 24 вересня 2024 року внесено запис у реєстр про реєстрацію спадкової справи № 73022717; спадкодавець: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 (а.с. 15).

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплачує їй невиплачені за життя її померлому чоловікові суми пенсії, нараховані йому на виконання рішень Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року по справі № 200/2376/23 та від 19 лютого 2024 року по справі № 200/495/24, позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 10 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ) призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у ст.ст. 1-2 цього Закону, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Статтею 8 Закону № 2262-XII передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 61 Закону № 2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Подібні положення передбачені також ст. 52 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), згідно з якою сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч. 2 ст. 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. […] У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у ч. 1 цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений ч. 2 цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Наведенні приписи Законів № 2262-ХІІ та № 1058-IV узгоджуються із приписами ст. 1227 Цивільного кодексу України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Закон № 2262-ХІІ визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді, зокрема, пенсії за вислугу років, яка належала особі, але не була нею одержана за життя.

Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, для яких (спільно з отримувачем цих сум) ці суми є доходом сім`ї.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 200/10269/19-а сформульований висновок. відповідно до якого у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

У постанові від 9 червня 2022 року у справі № 200/12094/18-а Верховний Суд зазначив, що такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2024 року № 160/26335/23.

Згідно із ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 № 3-1 (далі Порядок № 3-1), заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Форма цієї заяви затверджено додатком № 4 до зазначеного Порядку.

Згідно з п. 9 розділу II Порядку № 3-1 документи, які необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший та виплати пенсії, допомог, до заяви про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подаються такі документи: 1) свідоцтво про смерть пенсіонера; 2) документи, що підтверджують належність членів сім`ї до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, які передбачені пунктом 3 цього розділу; 3) документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером, які передбачені п. 12 цього розділу, та відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку) (для виплати членам сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника).

Згідно з наведеними приписами чинного законодавства, суми недоодержаної пенсії за вислугу років виплачуються, у тому числі батькам або іншим членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є дружиною померлого ОСОБА_2 ; у межах 6-ти місячного строку після смерті останнього надала до територіального органу Пенсійного фонду України відповідну заяву про виплату неодержаної її померлим чоловіком пенсії та документи, передбачені п. 9 розділу II Порядку № 3-1.

Враховуючи наведене, суд висновує, що позивач має гарантоване Державою право на отримання неоодержаних її померлим чоловіком сум належної йому пенсії.

Відповідачем таке право не заперечується.

Єдиною підставою не виплати позивачу належної її померлому чоловікові пенсії Головним управлінням визначено відсутність відповідного фінансування для цих цілей з Державного бюджету України.

При цьому відповідач посилається на ст. 8 Закону № 2262-XII, відповідно до якої виплата пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, та зазначає, що виплата позивачу доплати пенсії, нарахованої її померлому чоловікові на виконання судових рішень по справах № 200/2376/23 та № 200/495/24, буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України за із врахуванням дати набрання рішеннями суду законної сили.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 вересня 2009 року за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 9 грудня 2021 року № 35-1) кошти Державного бюджету України передбачаються в бюджеті Пенсійного фонду в обсягах, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік. У структурі доходів бюджету Пенсійного фонду до складу коштів Державного бюджету України входять асигнування державного бюджету у плановому періоді на: […] погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду; […].

Згідно із п. 7 цього Порядку за рахунок коштів Державного бюджету України здійснюються видатки, фінансування яких згідно із законодавством забезпечується за рахунок коштів державного бюджету. Видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Разом із цим суд зазначає, що Верховний суд України 6 жовтня 2015 року ухвалив постанову по справі № 608/1189/14-а, де зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати громадянам їх право на отримання пенсії.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення містяться у ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, а також ст. ст. 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа № 140/279/21.

В адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів.

Унормування Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій, зокрема, й на виконання рішень судів, за минулі періоди, визначення джерела фінансування цих видатків, а також встановлення порядку черговості виконання рішень суду щодо виплати заборгованості з пенсії, не звільняє Державу в особі уповноваженого органу (Пенсійного фонду України) від обов`язку виконання приписів Закону № 2262-ХІІ та не може позбавляти особу права на своєчасне отримання належних їй сум пенсій (своєчасне отримання належної особі пенсії у випадку її смерті членами її сім`ї).

Разом із цим положення Порядку № 3-1 та Порядку № 21-2 жодним чином не нівелюють право особи на стягнення заборгованості з пенсії в судовому порядку.

Суд зазначає, що тривала не сплата особі належних їй пенсійних виплат (або після її смерті - членам сім`ї цієї особи) є втручанням у право особи (за її життя) або у право членів сім`ї цієї особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Також таке втручання повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Європейський суд з прав людини у п.п. 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі ТОВ Полімерконтейнер проти України (Заява N 23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним (рішення у справі Ятрідіс проти Греції [ВП], N 31107/96, п. 58, ЄСПЛ 1999-II). Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах Хентріх проти Франції, від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A N 296-A, та Кушоглу проти Болгарії, N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Враховуючи наведене, суд висновує, що належні (законні) правові підстави для не виплати позивачу належної її чоловікові пенсії у встановлений законом строк відсутні.

Щодо посилань відповідача на відсутність відповідних бюджетних асигнувань, суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до рішень ЄСПЛ Кечко проти України (заява № 63134/00, п.п. 23, 26) та "Ромашов проти України" (заява № 67534/01, п. 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

У справі Кечко проти України (заява № 63134/00) ЄСПЛ зазначив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (п. 26).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Частиною 1 ст. 2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI Про гарантії держави щодо виконання судових рішень (далі - Закон № 4901-VI) передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити реальне поновлення порушеного права та виключати подальше звернення особи до суду за захистом цього порушеного права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04) зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням п. 1 ст. 1 Першого протоколу (п.п. 51 і 52).

Отже, стягнення заборгованості з пенсії (в т.ч. на користь членів сім`ї померлого пенсіонера) є належним способом захисту порушеного права особи, а виконання рішення суду про стягнення такої заборгованості здійснюватиметься в порядку, визначеному Законом № 4901-VI.

З огляду на те, що сума заборгованості з пенсійних виплат перед ОСОБА_2 на виконання судових рішень визначена самим відповідачем, втручання в повноваження відповідача як суб`єкта владних повноважень в даному випадку відсутнє.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі № 200/1971/25 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі № 200/1971/25 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв