Справа № 360/930/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року справа №360/930/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року (повне судове рішення складено 27 червня 2025 року) у справі № 360/930/25 (суддя в І інстанції Пляшкова К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - Управління, ГУПФУ в Івано-Франківській області) з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 20 листопада 2024 року № 30 про відмову в призначенні пенсії позивачці;

2) зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії від 14 листопада 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка 10 серпня 2024 року звільнена з посади інженера 1-ї категорії з останнього місця роботи, у зв`язку зі скороченням штату працівників, з 13 серпня 2024 року зареєстрована як безробітна у Лисичанському міському центрі зайнятості та перебувала там на обліку як особа, що шукає роботу. Центром зайнятості видані позивачці направлення на співбесіди до роботодавців на працевлаштування, але працевлаштуватися не вдалося через вік, та невідповідність вимогам для займання посад, на які її направлено.

Лисичанським міським центром зайнятості позивачці видано клопотання від 01 жовтня 2024 року до органів Пенсійного фонду України про достроковий вихід на пенсію, та з того ж дня припинена її реєстрація як безробітної.

Позивачка 14 листопада 2024 року з метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення через портал електронних послуг звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на підставі направлення державного центру зайнятості на достроковий вихід на пенсію.

Рішенням ГУПФУ в Івано-Франківській області від 20 листопада 2024 року № 30 позивачці відмовлено в призначенні пенсії, оскільки за результатами розгляду документів, доданих до заяви, встановлено, що клопотання на достроковий вихід на пенсію від 01 жовтня 2024 року № К24001 та довідка Лисичанського МЦЗ від 24 жовтня 2024 року № Е120824/10/2024/001 видані з порушенням частини першої статті 49 Закону України «Про зайнятість населення» (не дотримано семиденний строк для пошуку особі підходящої роботи та довідка начебто не містить підстави видачі).

Позивачка з таким рішенням відповідача не згодна, оскільки з дня її постановлення на облік у Лисичанському МЦЗ до дня складання відповідного подання минуло більше семи днів. Більш того, пунктом 6 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» взагалі не вимагається семиденного строку на пошук підходящої роботи та 30-ти денного на звернення для реєстрації в Службу зайнятості, та надано право громадянам на достроковий вихід на пенсію, лише за ознакою звільнення особи за рішенням власника через скорочення штату або реорганізацію.

Ще одним неправомірним та беззмістовним твердженням відповідача, є його посилання, що згідно із начебто наданим позивачкою наказом про звільнення, її звільнено з останнього місця роботи 05 серпня 2024 року, що на 5 днів раніше, ніж вказано у трудовій книжці 10 серпня 2024 року. При цьому позивачка стверджує, що нею такий наказ не подавався.

Позивачка стверджує, що всі визначені у підпункті 6 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 документи та відомості були у розпорядженні відповідача під час прийняття оскаржуваного рішення, що вказує на відсутність підстав для прийняття оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії.

Вважаючи порушеним своє право на призначення пенсії, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20 листопада 2024 року № 30 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язано Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 листопада 2024 року про дострокове призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Головне управління не порушувало прав позивача на отримання пенсії, а тому суд безпідставно задовольнив позовні вимоги.

ОСОБА_1 повторно звернулася через вебпортал електронних послуг з заявою від 14 листопада 2024 року про призначення пенсії за віком, яку з урахуванням принципу екстериторіальності розглянуто ГУПФУ в Івано-Франківській області та прийнято рішення від 20 листопада 2024 року № 30 про відмову у призначенні пенсії за віком.

З посиланням на положення пункту 6 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини першої статті 49 Закону України «Про зайнятість населення» відповідач стверджує, що для дострокового призначення пенсії за віком необхідне дотримання всіх умов, а саме: розірвання трудового договору з особою з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників; на день звільнення особі має залишатись не більше ніж півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; реєстрація протягом 30 календарних днів з дати звільнення у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції; відсутність протягом семи календарних днів підходящої для них роботи; наявність страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, а також належне звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України із відповідною заявою.

З копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 слідує, що позивачку 10 серпня 2024 року звільнено з роботи з посади інженера 1-ї категорії ТзОВ «Спецсервіс-Енерго» у зв`язку із скороченням штатної чисельності за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Однак, згідно з наказом від 10 серпня 2024 року № 24-Б5 «Про звільнення з посади ОСОБА_1 », останню звільнено з посади з 05 серпня 2024 року. На офіційному бланку ТзОВ «Спецсервіс-Енерго» вказано адресу підприємства «93120, Луганська область, м. Київ, вул. Шовковича 42/44, ».

Відповідно до довідки, виданої Лисичанським МЦЗ від 24 жовтня 2024 року № Е120824/10/2024/001 позивачка перебувала на обліку як безробітна з 13 серпня 2024 року по 01 жовтня 2024 року. Клопотання Лисичанського міського центру зайнятості від 01 жовтня 2024 року № К24001 та довідка, видана Лисичанським МЦЗ від 24 жовтня 2024 року № Е120824/10/2024/001, видані з порушенням частини першої статті 49 Закону України «Про зайнятість населення».

Позивачка набула статусу зареєстрованого безробітного з 13 серпня 2024 року, однак допомога по безробіттю призначена не була, а клопотання про призначення дострокової пенсії видано 01 жовтня 2024 року, а не на восьмий день перебування на обліку, як випливає з аналізу вищезазначених норм.

Позивач надіслала відзив, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України із заявою про дострокове призначення пенсії за віком від 14 листопада 2024 року.

За принципом екстериторіальності заяву позивачки про призначення пенсії за віком від 14 листопада 2024 року розглянуто ГУПФУ в Івано-Франківській області та прийнято рішення від 20 листопада 2024 року № 30 про відмову в призначенні пенсії.

У рішенні вказано, що згідно з наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 40 років 24 дні. Вік заявниці на дату звернення 59 років 02 місяці 20 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви встановлено, що представлене клопотання на достроковий вихід на пенсію від 01 жовтня 2024 року № К24001 та довідка Лисичанського МЦЗ від 24 жовтня 2024 року № Е120824/10/2024/0001 видані з порушенням частини першої статті 49 Закону України «Про зайнятість населення», зокрема не дотримано семиденний строк для пошуку особі підходящої роботи. В довідці вказано, що заявницю зареєстровано як безробітну 13 серпня 2024 року, припинено реєстрацію 01 жовтня 2024 року, окрім того довідка не містить підстави видачі. За результатами розгляду документів, за даними трудової книжки від 07 серпня 1987 року серії НОМЕР_2 та від 15 липня 2024 року серії НОМЕР_1 враховано всі періоди. Згідно із записами у трудовій книжці від 15 липня 2024 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 звільнена з 10 серпня 2024 року, а згідно з наданим наказом про звільнення з 05 серпня 2024 року.

Згідно з розрахунком страхового стажу форми РС-право за заявою від 01 листопада 2024 року страховий стаж позивача складає 40 років 24 дні.

Дослідженням витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованого засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 16 жовтня 2024 року, встановлено, що в період з 15 липня 2024 року по 10 серпня 2024 року ОСОБА_1 працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс-Енерго», звільнена на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (наказ від 10 серпня 2024 року № 24-Б5).

Також період роботи позивачки в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс-Енерго» та сума отриманої нею за період з 15 липня 2024 року по 10 серпня 2024 року заробітної плати підтверджений індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (довідка форми ОК-5), сформованими 15 листопада 2024 року.

Згідно з довідкою Лисичанського МЦЗ від 24 жовтня 2024 року № Е120824/10/2024/0001 ОСОБА_1 в період з 13 серпня 2024 року по 01 жовтня 2024 року перебувала на обліку як безробітна в Лисичанському МЦЗ.

Згідно з клопотанням Лисичанського міського центру зайнятості від 01 жовтня 2024 року № К24001 (вих. № 779/03-24), адресованим територіальному органу Пенсійного фонду України, з метою реалізації права зареєстрованого безробітного ОСОБА_1 , визначеного частиною першою статті 49 Закону України «Про зайнятість населення», центр зайнятості просив розглянути питання про її достроковий вихід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також з наданих в матеріали справи доказів судом встановлено, що позивачка в період з жовтня 2024 року по травень 2025 року неодноразового зверталася із заявами про дострокове призначення їй пенсії за віком через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, зокрема, із заявами від 21 листопада 2024 року, від 28 листопада 2024 року, від 06 грудня 2024 року, від 14 грудня 2024 року, від 23 грудня 2024 року, від 26 грудня 2024 року, від 07 лютого 2025 року, від 19 лютого 2025 року, від 06 березня 2025 року, від 15 березня 2025 року, від 31 березня 2025 року, від 13 квітня 2025 року, від 23 квітня 2025 року, від 03 травня 2025 року, від 13 травня 2025 року, від 21 травня 2025 року.

За результатами розгляду цих заяв рішеннями ГУПФУ в Дніпропетровській області від 14 листопада 2024 року № 30, ГУПФУ в Херсонській області від 28 листопада 2024 року № 30, ГУПФУ у Львівській області від 05 грудня 2024 року № 30, ГУПФУ в Донецькій області від 13 грудня 2024 року № 30, ГУПФУ в Тернопільській області від 18 грудня 2024 року № 30, ГУПФУ в Полтавській області від 26 грудня 2024 року № 30, ГУПФУ в Миколаївській області від 02 січня 2025 року № 30, ГУПФУ у Волинській області від 14 лютого 2025 року № 30, ГУПФУ в Дніпропетровській області від 26 лютого 2025 року № 30, ГУПФУ в Донецькій області від 13 березня 2025 року № 30, ГУПФУ у Львівській області від 24 березня 2025 року № 30, ГУПФУ у Рівненській області від 07 квітня 2025 року № 30, ГУПФУ в Житомирській області від 22 квітня 2024 року № 30, ГУПФУ в Дніпропетровській області від 30 квітня 2025 року № 30, ГУПФУ в Дніпропетровській області від 09 травня 2025 року № 30, ГУПФУ в Харківській області від 21 травня 2025 року № 30 відмовлено позивачу у достроковому призначенні пенсії за віком.

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до ГУПФУ в Рівненській області за оскарженням рішення від 18 жовтня 2024 року № 30 про відмову в призначенні позивачці пенсії за віком, відповідно до пункту 6 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язанням ГУПФУ в Рівненській області призначити позивачці пенсію за віком відповідно до пункту 6 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11 жовтня 2024 року.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у справі № 360/1378/24, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року, позов ОСОБА_1 до ГУПФУ в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково;

визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФУ в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 18 жовтня 2024 року № 30;

зобов`язано ГУПФУ в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 11 жовтня 2024 року, з урахуванням правових висновків суду, викладених у цьому рішенні;

у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Як слідує з мотивувальної частини рішення суду від 23 січня 2025 року у справі № 360/1378/24, судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс-енерго» у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Станом на момент звільнення позивач досягла віку 59 років 1 місяць, тобто на день звільнення позивачці залишилося не більше ніж півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058 (60 років).

Зарахований відповідачем страховий стаж позивачки склав 40 років 00 місяців 24 дні, що є достатнім для призначення пенсії у відповідності до вимог абзацу 2 статті 26 Закону № 1058-IV.

Згідно з рішенням ГУПФУ в Рівненській області від 18 жовтня 2024 року № 30 позивачці відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком через відсутність інформації про реєстрацію у державній службі зайнятості.

Щодо вищенаведених мотивів, викладених у рішенні відповідача від 18 жовтня 2024 року № 30, які слугували підставою для відмови в призначенні пенсії, суд зазначив, що на виконання ухвали суду від 06 січня 2025 року Луганським обласним центром зайнятості подано до суду лист від 09 січня 2025 року № 48/12-25, в якому повідомлено:

« ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) перебувала на обліку в Лисичанському міському центрі зайнятості, як безробітна з 13 серпня 2024 року по 01 жовтня 2024 року. ОСОБА_2 звільнена 10 серпня 2024 року з ТОВ «СПЕЦСЕРВІС-ЕНЕРГО» () за скороченням чисельності штату, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Має вищу освіту за спеціальністю інженер з механізації та автоматизації виробничих процесів. Професійний досвід на посаді: інженер з проектно-кошторисної роботи - 33 роки; інженер-проектувальник - 0 років 2 місяці.

У період перебування безробітною особою опрацьовані пропозиції попиту на ринку праці за посадою інженера: 14.08.2024 ДНІПРОВСЬКА ФІЛІЯ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» - відмова особи/поважна, (підприємство знаходиться не за місцем проживання особи); 23.08.2024 ПОЛТАВСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ МЕДИЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ - відмова роботодавця (не відповідає кваліфікаційним вимогам), РЕГІОНАЛЬНА ФІЛІЯ «ПІВДЕННА ЗАЛІЗНИЦЯ» АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» - відмова роботодавця (не відповідає кваліфікаційним вимогам).

А також, 03.09.2024 ТОВ «ЛІТІЗ», інженер-конструктор - відмова особи/поважна (не за фахом); 05.09.2024 ДП «УКРНАУКАГЕОЦЕНТР» - відмова роботодавця (вакансія зайнята); 30.09.2024 ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ЛАЙФ-БУД», інженер-проектувальник - відмова особи/поважна (не за фахом).

У вказаному періоді ОСОБА_3 були видані направлення на працевлаштування: № 0005003 від 23.08.2024, ДЕПАРТАМЕНТ ОСВІТИ ПОЛТАВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, інженер - відмова роботодавця (не відповідає кваліфікаційним вимогам); № 0007002 від 23.08.2024 ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНА МОНТАЖНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ», інженер з проектно-кошторисної роботи - відмова роботодавця (не відповідає кваліфікаційним вимогам); № 0014004 від 26.09.2024 для працевлаштування на робоче місце (вакансію): контролер енергонагляду АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» - відмова особи/поважна (робота не за фахом).

Відповідно до пункту 31 «Порядку реєстрації, перереєстрації зареєстрованих безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого Постановою КМУ від 30.03.2023 № 446 (далі - Порядок), ОСОБА_2 , як зареєстрована безробітна, трудовий договір з якою розірвано з ініціативи власника у зв`язку із скороченням штату працівників, якій на день звільнення залишилося не більш як півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зареєструвалася у центрі зайнятості протягом 30 календарних днів з дати звільнення та не була працевлаштована у зв`язку з відсутністю для неї протягом семи календарних днів підходящої роботи відповідно до статті 46 Закону України «Про зайнятість населення» (під час воєнного стану - відповідно до абзаців вісімнадцятого - двадцятого пункту 52 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про зайнятість населення») та наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» скористалася правом на достроковий вихід на пенсію за віком. 01.10.2024 року безробітна подала до Лисичанського міського центру зайнятості заяву щодо отримання клопотання до Пенсійного фонду України про достроковий вихід на пенсію.

Розглянувши заяву безробітної ОСОБА_4 , відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про зайнятість населення», Лисичанським міським центром зайнятості видано клопотання від 01 жовтня 2024 року № К24001 (вих. № 779/03-24) про достроковий вихід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі абзацу двадцять сьомого частини першої пункту 32 Порядку ОСОБА_4 припинено реєстрацію безробітного з 01 жовтня 2024 року (з дня видачі клопотання на достроковий вихід на пенсію).».

Отже, безпосередньо центром зайнятості підтверджується факт реєстрації позивача у державній службі зайнятості як безробітної у період з 13 серпня 2024 року по 01 жовтня 2024 року, а також факт відсутності для неї підходящої роботи протягом такого періоду.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV, тут і надалі положення нормативно-правових актів наведені в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

В абзаці першому частини першої статті 28 Закону № 1058-IV визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають особи, трудовий договір з якими розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників, яким на день звільнення залишилося не більше ніж півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, за умови їх реєстрації у державній службі зайнятості та відсутності підходящої для них роботи, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону.

Згідно із частинами першою, другою статті 49 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI «Про зайнятість населення» (далі - Закон № 5067-VI) особам, трудовий договір з якими розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників, яким на день звільнення залишилося не більше ніж півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за умови їх реєстрації протягом 30 календарних днів з дати звільнення у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та відсутності протягом семи календарних днів підходящої для них роботи, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Виплата пенсії, призначеної достроково згідно з цією статтею, допомоги на поховання та оплата послуг за їх доставку у період до досягнення особою пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», здійснюються Пенсійним фондом України за рахунок коштів, що сплачуються Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у порядку, встановленому Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Пенсійним фондом України за погодженням із центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах соціального захисту населення та зайнятості населення.

Підтвердження страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком, передбаченого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», здійснюється шляхом обміну інформацією між Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Пенсійним фондом України у визначеному ними порядку за погодженням із центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах соціального захисту населення та зайнятості населення.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Порядок № 22-1).

Згідно із абзацом першим пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (пункт 1.7 розділу І Порядку № 22-1).

Відповідно до абзаців першого, четвертого пункту 1.8 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Відповідно до абзаців тридцять сьомого тридцять дев`ятого підпункту 6 пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком: особам, трудовий договір з якими розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників, яким на день звільнення залишилося не більше ніж півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону:

трудова книжка, копія наказу (розпорядження) про звільнення або відомості про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб;

клопотання про достроковий вихід на пенсію, видане регіональними, міськими, районними, міськрайонними центрами зайнятості Державної служби зайнятості (при призначенні пенсії згідно з пунктом 6 частини першої статті 115 Закону).

Згідно з пунктом 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно із абзацами другим, третім, четвертим пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Згідно з пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

З вище описаних доказів, наявних в матеріалах справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 14 листопада 2024 року звернулася через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про дострокове призначення пенсії за віком відповідно до пункту 6 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, як особі, трудовий договір з якою розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України), якій на день звільнення залишилося не більше ніж півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУПФУ в Івано-Франківській області, яким прийнято рішення від 20 листопада 2024 року № 30 про відмову в призначенні пенсії, мотивоване тим, що клопотання Лисичанського МЦЗ на достроковий вихід на пенсію від 01 жовтня 2024 року № К24001 та довідка Лисичанського МЦЗ від 24 жовтня 2024 року № Е120824/10/2024/0001 видані з порушенням частини першої статті 49 Закону України «Про зайнятість населення», зокрема, не дотримано семиденний строк для пошуку особі підходящої роботи. В довідці вказано, що заявницю зареєстровано як безробітну 13 серпня 2024 року, припинено реєстрацію 01 жовтня 2024 року. Довідка не містить підстави видачі. Встановлено розбіжність у даті звільнення позивача, вказаній у трудовій книжці від 15 липня 2024 року серії НОМЕР_1 (10 серпня 2024 року) та наказі про звільнення (05 серпня 2024 року).

З вище наведених положень пункту 6 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV та статті 49 Закону № 5067-VI слідує, що умовами для призначення дострокової пенсії за віком є:

- розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України);

- на день звільнення особі має залишатись не більше ніж півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- реєстрація особи протягом 30 календарних днів з дати звільнення у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції;

- відсутність протягом семи календарних днів підходящої для особи роботи;

- наявність у особи страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058-IV.

З вище описаних доказів, наявних в матеріалах справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10 серпня 2024 року звільнена з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс-Енерго» згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Станом на день звільнення позивачка досягла віку 58 років 11 місяців, тобто на день звільнення позивачці залишилося не більше ніж півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV (60 років).

Зарахований відповідачем страховий стаж позивачки склав 40 років 00 місяців 24 дні, що є достатнім для призначення пенсії у відповідності до вимог частини першої статті 28 Закону № 1058-IV (30 років).

Позивачка зареєструвалася в Лисичанському МЦЗ 13 серпня 2024 року, тобто протягом 30 календарних днів з дати її звільнення (10 серпня 2024 року).

У рішенні суду від 23 січня 2025 року у справі № 360/1378/24, яке набрало законної сили з 18 червня 2025 року, встановлено, що ОСОБА_1 . Лисичанським МЦЗ не була працевлаштована у зв`язку з відсутністю для неї протягом семи календарних днів підходящої роботи відповідно до статті 46 Закону України «Про зайнятість населення».

Наведені обставини свідчать, що позивачкою на день звернення до відповідача із заявою від 14 листопада 2024 року про дострокове призначення пенсії дотримано всіх визначених у пункті 6 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV та статті 49 Закону № 5067-VI умов, тому вона мала право на призначення цієї пенсії.

Проте, відповідач рішенням від 20 листопада 2024 року № 30 відмовив позивачці у призначенні дострокової пенсії за віком.

Щодо наведених ГУПФУ в Івано-Франківській області в оскаржуваному рішенні мотивів для відмови позивачці у призначенні дострокової пенсії за віком, суд зазначає таке.

Твердження відповідача про видачу Лисичанським МЦЗ клопотання на достроковий вихід на пенсію від 01 жовтня 2024 року № К24001 та довідки від 24 жовтня 2024 року № Е120824/10/2024/0001 з порушенням частини першої статті 49 Закону № 5067-VI не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки повністю спростовані наведеними вище установленими при розгляді цієї справи та справи № 360/1378/24 обставинами, згідно з якими позивачкою дотримано всіх визначених у цій статті умов.

Відповідач стверджує, що клопотання та довідка мали бути складені Лисичанським МЦЗ саме на восьмий день перебування позивачки на обліку як безробітної особи.

Проте такі твердження відхиляються судом як безпідставні, оскільки вище наведеними правовими нормами, якими врегульовано спірні відносини, такої умови для призначення особі дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 6 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV не визначено.

Більш того, суд вважає, що навіть несвоєчасне складання територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, не може позбавляти таку безробітну особу особливих гарантій, визначених статтею 49 Закону № 5067-VI.

Крім того, за загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 23 жовтня 2019 року у справі №263/3783/17, від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22 та інших.

Крім того, суд зауважує, що у разі виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачкою документів, складених Лисичанським МЦЗ, відповідач згідно з частиною третьої статті 44 Закону № 1058-IV мав право перевірити обґрунтованість їх видачі та достовірність, звернутися до Лисичанського МЦЗ за отриманням документів, що стали підставою для оформлення клопотання та довідки. Проте відповідачем таких дій не вчинено.

Щодо розбіжностей у даті звільнення позивачки, зазначених у трудовій книжці (10 серпня 2024 року) та наказі про звільнення (05 серпня 2024), про які стверджує відповідач, то суд зазначає, що в абзацах тридцять сьомому - тридцять восьмому підпункту 6 пункту 2.1 Порядку № 22-1 установлено, що документами, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 6 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, є: трудова книжка, копія наказу (розпорядження) про звільнення або відомості про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб.

Позивачка наполягає, що нею до відповідача разом із заявою про призначення пенсії ані трудова книжка, ані наказ про звільнення не подавалися.

Ухвалою від 08 травня 2025 року про відкриття провадження у справі запропоновано ГУПФУ в Івано-Франківській області подати до суду докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також зобов`язано ГУПФУ в Луганській області надати в матеріали справи заяву позивачки від 14 листопада 2024 року про призначення пенсії разом з доданими до заяви документами.

В наданих в матеріали справи документах, поданих до суду на виконання вимог зазначеної ухвали, відсутні трудова книжка позивачки та наказ про її звільнення, чим підтверджено твердження позивачки про неподання цих документів до органів Пенсійного фонду України.

Отже, судом встановлено, що вказані у рішенні від 20 листопада 2024 року № 30 твердження відповідача про розбіжність у даті звільнення позивачки з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс-Енерго» наданими в матеріали справи доказами не підтверджені.

Суд також вважає, що відповідач відповідно до положень статей 21, 24 Закону № 1058-IV мав використовувати відомості про трудову діяльність позивачки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, які формуються на підставі відомостей, які надходять, зокрема від роботодавців, та згідно з якими позивачка працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс-Енерго» в період з 15 липня 2024 року по 10 серпня 2024 року, звільнена 10 серпня 2024 року відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Твердженням відповідача про відсутність в Реєстрі застрахованих осіб інформації про отримання позивачкою допомоги по безробіттю суд не надає правової оцінки, оскільки така обставина в оскаржуваному рішенні не вказана як підстава для відмови в призначенні позивачці пенсії. У свою чергу, суд надає оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, виключно з огляду на вказані у такому рішенні обставини, які стали підставою для його прийняття.

Більш того, отримання особою допомоги по безробіттю не є умовою для призначення такій особі дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 6 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.

Підсумовуючи все вище викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення відповідача від 20 листопада 2024 року № 30 не відповідає визначеним у частині другій статті 2 КАС України критеріям обґрунтованості, безсторонності, добросовісності, розсудливості та пропорційності, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Як наслідок визнання протиправним та скасування рішення відповідача, місцевий суд вірно вважав за необхідне задовольнити й похідну вимогу позивачки про зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву про призначення пенсії від 14 листопада 2024 року.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, заявою від 01.09.2025 позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 8800 грн, які мають бути сплачені нею адвокату за надані послуги з правничої допомоги.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями частини другої статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст.134 КАС України).

Частинами 4, 5, 6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у ст.ст. 4, 13, 14, 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Позивачем до суду надано: договір про надання правничої допомого № 870 від 24.04.2025; акт приймання-передачі наданих послуг від 22.08.2025 (згідно з яким вартість послуг складається: складання позовної заяви 3600 грн, складання та подання до суду заяви про відстрочення сплати судового збору 200 грн, складання та подання до суду у відповіді на відзив 1200 грн, складання та подання заяви щодо витрат на правову допомогу 200 грн, складання та подання відзиву на апеляційну скаргу 3600 грн, разом 8800 грн).

Відповідач заперечував щодо розміру витрат на правничу допомогу.

Суд, дослідивши подані докази, зазначає, що в заяві позивачка включила до витрат на правничу допомогу як дії протягом розгляду справи в першій, так і в апеляційній інстанціях.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 27.06.2025, не вирішував питання щодо стягнення витрат по оплаті правової допомоги на користь ОСОБА_1 . Додаткового рішення щодо стягнення таких витрат окружним судом також не виносилось, натомість, ОСОБА_1 подано заяву про стягнення таких витрат до апеляційної інстанції.

Також, оскарження рішення місцевого суду здійснено лише відповідачем по справі.

Суд апеляційної інстанції вирішує питання щодо перегляду законності та обґрунтованості рішень судів нижчої ланки, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, оцінки доказів та фактів.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги визначені ст. 315 КАС України.

Таким чином, в даному випадку питання стягнення таких витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, не підлягає розгляду в апеляційній інстанції. У випадку, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.139 КАС України).

Отже, в даному випадку, позивачкою порушено норми процесуального права щодо порядку звернення із заявою про стягнення понесених витрат у справі в суді першої інстанції, тому апеляційним судом такі вимоги задоволені бути не можуть.

Щодо стягнення понесених витрат у справі в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що з аналогічним позовом позивачка вже зверталася до суду (справа 360/1378/24); відповідь на відзив містить ті самі посилання, що і адміністративний позов.

Отже, на підставі зазначеного вище, оскільки в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовлено, заявлені позивачкою витрати на правову допомогу, пов`язані з розглядом справи в апеляційній інстанції, з врахуванням характеру та складності справи і виконаної роботи та з огляду на принципи розумності та співмірності, підлягають частковому відшкодуванню в розмірі 500 грн.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року у справі № 360/930/25 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (місцезнаходження: 76018, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) гривень.

Повне судове рішення 13 листопада 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

Е. Г. Казначеєв

Т. Г. Гаврищук