Справа № 990SСGС/15/25
Суддя: Ступак Ольга В`ячеславівна
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Ступак О. В., Банаська О. О., Булейко О. Л., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О.
у справі № 990SCGC/15/25
(провадження № 11-140сап25)
1. 23 жовтня 2025 року Велика Палата Верховного Суду розглянула справу № 990SCGC/15/25 (провадження № 11-140сап25) за скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 13 березня 2025 року № 520/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарг на рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 09 грудня 2024 року № 3569/1дп/15-24 про притягнення суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду (далі - АП ВАКС) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.
2. У цій справі Велика Палата Верховного Суду своєю постановою залишила без задоволення скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а рішення ВРП від 13 березня 2025 року № 520/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 9 грудня 2024 року № 3569/1дп/15-24 про притягнення суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2., ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності» - без змін.
3. Повідомляємо, що не погоджуємося з правовим обґрунтуванням та результатами розгляду скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладаємо окрему думку з таких міркувань.
Історія справи та короткий виклад аргументів скаржників
4. Рішенням ВРП від 13 березня 2025 року № 520/0/15-25 залишено без змін рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 09 грудня 2024 року
№ 3569/1дп/15-24, яким суддів АП ВАКС ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за підпунктами «а», «г», «ґ» пункту 1 та пунктом 4 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) із застосуванням дисциплінарного стягнення у виді попередження.
5. З таким рішенням скаржники не погодилися, зазначивши, що бракує підстав для притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності, зокрема через порушення частини восьмої статті 51 Закону України від 21 грудня 2016 року
№ 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) стосовно складу ВРП, необґрунтоване ототожнення понять «обрання» та «застосування» запобіжного заходу, ігнорування спеціальної норми частини шостої статті 193 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), ненаведення мотивів щодо форми вини та істотних негативних наслідків, а також недотримання принципу пропорційності під час обрання стягнення. Судді акцентували на достатності часу для захисту, поважності причин перерви через повітряну тривогу та відсутності порушення змагальності, тоді як ОСОБА_4 наполягала на наявності в діях суддів ознак проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, та неодмінності суворішого стягнення.
6. Одним із ключових аргументів суддів є те, що ВРП та її Дисциплінарна палата вийшли за межі повноважень, фактично переглянувши законність процесуальних рішень колегії суддів (відмова у відеоконференції, продовження розгляду після тривоги), що належить до виняткової компетенції суду як органу правосуддя. У цьому контексті ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зазначали, що захисники не надали доказів поважності причин неприбуття, мали достатньо часу для повернення (відстань 1,4 км, 20 хвилин пішки), а суд вжив усіх заходів для виклику, забезпечивши рівність (виступ захисника - 44 хвилини проти 11 хвилин прокурора). ОСОБА_4 , навпаки, вказувала на умисний характер порушень, сукупність проступків та причинно-наслідковий зв`язок з обмеженням її свободи.
Мотиви постанови Великої Палати Верховного Суду
7. Постановою від 23 жовтня 2025 року Велика Палата Верховного Суду залишила без задоволення скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах якої діють адвокати Поповська Т. В. та Баранов Т. О. та залишила без змін рішення ВРП від 13 березня 2025 року № 520/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 9 грудня 2024 року № 3569/1дп/15-24 про притягнення суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2., ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності».
8. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про невстановлення визначених пунктами 1-3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП.
9. Натомість свою постанову Велика Палата Верховного Суду мотивувала тим, що дисциплінарний орган обґрунтовано встановив у діях суддів АП ВАКС ОСОБА_1., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 таких ознак:
- дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, у частині істотного порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, під час розгляду апеляційної скарги прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) Дроботової Є. В. на ухвалу слідчого судді ВАКС Шкодіна Я. В. від 28 листопада 2022 року у справі № 991/3959/22;
- дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, у частині порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що проявилося у продовженні розгляду справи та проведенні судових дебатів за відсутності захисників підозрюваної ОСОБА_4 після оголошення відбою повітряної тривоги;
- дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «ґ» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, у частині незабезпечення обвинуваченому права на захист, зокрема через фактичне усунення захисників Баранова Т. О. та Рябка Р. О. від участі у судових дебатах на стадії апеляційного розгляду питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою;
- дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, у частині умисного або внаслідок грубої недбалості допущення суддями порушення прав людини і основоположних свобод, що призвело до істотних негативних наслідків, зокрема порушення права ОСОБА_4 на захист, закріпленого у пункті 3 (c) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
10. Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновком ВРП та її Дисциплінарної палати про те, що зазначена в поясненнях суддів АП ВАКС ОСОБА_1. і ОСОБА_3 інформація про те, що з адвокатами намагалися зв`язатися і розгляд справи було відновлено через 28 хвилин після оголошення відбою повітряної тривоги, а цього часу, на думку суддів, мало б вистачити для повернення з укриття, не є достатньою підставою для розгляду питання щодо обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності захисників підозрюваної - Баранова Т. О. , Рябка Р. О. на стадії судових дебатів.
11. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що матеріали справи не містять даних про те, що захисники ОСОБА_4 умисно не з`явилися в судове засідання після відбою тривоги, самоусунулися від виконання процесуальних обов`язків чи проігнорували повідомлення про продовження судового засідання.
12. Погодилася Велика Палата Верховного Суду і з висновком ВРП про те, що суд допустив порушення принципу рівності сторін у судовому процесі, оголосивши судові дебати без участі захисників підозрюваної ОСОБА_4 Тривалість дебатів протягом 6 секунд підтверджує формальний підхід суду та брак реальної можливості для сторони захисту представити свою позицію.
13. Такий підхід суперечить, зокрема, таким основним засадам судочинства, визначеним у частині другій статті 129 Конституції України, як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
14. Відповідаючи на доводи скарг суддів щодо безпідставності, на їх думку, тверджень ВРП та її дисциплінарного органу про порушення судом вимог статті 193 КПК України під час розгляду справи, позаяк частина шоста зазначеної норми дає можливість суду розглядати клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності підозрюваного та його захисника, Велика Палата базувала свої висновки на такому.
15. Згідно з матеріалами справи 03 серпня 2022 року ОСОБА_4 оголошено в міжнародний розшук. Відповідно до частини шостої статті 193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема, за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений оголошений в міжнародний розшук.
16. Проте, зазначена обставина не може бути перешкодою для реалізації підозрюваним чи обвинуваченим права на захист, якщо він та/або його захисник виявили бажання взяти участь у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зважаючи на наведені вище приписи Конституції України та процесуального законодавства.
17. ОСОБА_4 повідомила як орган досудового слідства, так і суд про місце свого перебування та причини виїзду за кордон, виявила бажання взяти участь у розгляді апеляційної скарги прокурора на ухвалу слідчого судді ВАКС в режимі відеоконференції, скористалася правом мати захисників, які з`явилися в судове засідання. За таких обставин розгляд справи за відсутності як підозрюваної, так і її захисників суперечить гарантованому пунктом 5 частини другої статті 129 Конституції України праву на захист.
18. Велика Палата Верховного Суду не погодилася з доводами скарг суддів про те, що право ОСОБА_4 на захист не було порушено, а стороні захисту забезпечені рівні з прокурором процесуальні можливості.
Мотиви окремої думки
Щодо визначених пунктами 1-3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП
19. Погоджуємося з Великою Палатою Верховного Суду щодо її висновку про невстановлення визначених пунктами 1-3 частини першої статті 52
Закону № 1798-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП.
Щодо висновків про наявність у діях суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складу дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктами «а», «г» пункту 1 та пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ
20. Вважаємо висновки ВРП та Великої Палати Верховного Суду про наявність у діях суддів ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3 складів дисциплінарних проступків, передбаченого підпунктами «а», «г» пункту 1 та пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, необґрунтованими та невмотивованими з огляду на таке.
21. Підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII встановлено, що суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з таких підстав, як, зокрема, умисне або внаслідок недбалості - незаконна відмова в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду.
22. Своєю чергою підпунктами «г», «ґ» пункту 1 частини першої статті 106
Закону № 1402-VIII встановлено, що суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з таких підстав, як, зокрема, умисне або внаслідок недбалості: порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; незабезпечення обвинуваченому права на захист, перешкоджання реалізації прав інших учасників судового процесу.
23. Пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження, зокрема, з такої підстави - умисного або внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод або інше грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків.
24. На думку ВРП та її Дисциплінарної палати, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинили такі дисциплінарні проступки:
- істотне порушення процесуального права (підпункт «а» частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII) - колегія суддів поновила розгляд апеляції після повітряної тривоги, не дочекавшись повернення захисників з укриття, внаслідок чого адвокати підозрюваної не змогли завершити свої виступи в судових дебатах, тобто були фактично позбавлені можливості реалізувати надані їм процесуальні права;
- порушення засад рівності учасників та змагальності сторін (підпункт «г» частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII) - провівши вирішальну стадію розгляду (судові дебати та оголошення ухвали) без участі сторони захисту, судді порушили принцип рівності сторін. За відсутності адвокатів підозрюваної в дебатах фактично брала участь лише сторона обвинувачення, причому весь етап судових дебатів тривав лічені секунди, що унеможливило справжню змагальність процесу;
- незабезпечення обвинуваченому права на захист (підпункт «ґ» частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII) - судді не забезпечили реалізацію права ОСОБА_4 на захист у апеляційному провадженні, а її захисників фактично усунули від заключної частини розгляду: один адвокат не зміг довести до кінця свій виступ, іншому взагалі не було надано слова в дебатах. Отже, підозрювана була позбавлена можливості здійснювати свій захист як особисто, так і через адвокатів на стадії апеляційного розгляду;
- допущення порушення прав людини через грубу недбалість суддів
(пункт 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII) - описані вище дії суддів свідчать про нехтування основоположними правами підозрюваної. Розгляд справи без захисників порушив право ОСОБА_4 закріплене в пункті 3 (c)
статті 6 Конвенції, в якій визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право «захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя».
27. Автори окремої думки зазначають, що приписи Закону № 1402-VIII вимагають від дисциплінарного органу та ВРП як органу, який виконує функцію апеляційної інстанції щодо перегляду рішень дисциплінарних палат ВРП, наводити у своїх рішеннях про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, склад якого саме дисциплінарного проступку встановлено в діях судді.
28. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що кваліфікація діяння - це точна правова оцінка конкретного діяння, яка полягає у встановленні точної відповідності між ознаками вчиненого діяння та ознаками, визначеними законом. Юридичною підставою кваліфікації діяння є його склад. Наслідки вчинення певних дій у кожному конкретному випадку мають бути встановлені й поставлені у вину суб`єктові дисциплінарного правопорушення, якщо між його діянням і наслідками існує причинний зв`язок. Настання описаних у законі наслідків є свідченням того, що вони виконують роль обставин, які надають проступку кваліфікованого виду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2025 року у справі № 990SСGС/25/24, від 12 вересня 2024 року у справі № 990SСGС/12/24, від 05 червня 2025 року у справі № 990SCGC/10/25, від 17 липня 2025 року у справі № 990SCGC/25/25).
29. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 особливу роль у системі інституційного забезпечення «верховенства права» (правовладдя) відведено судовій владі загалом, а зокрема й - конституційному й адміністративному видам судочинства. Саме ці два види судочинства покликані забезпечувати узгоджений характер усієї юридичної системи в умовах співіснування суперечливих норм, завдяки чому досягається дієвість верховенства права (правовладдя), тобто його ефективність. Принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
30. У зв`язку з наведеним зауважуємо, що правильна кваліфікація діяння неможлива без урахування співвідношення загальних і спеціальних правових норм. Адже саме через механізм конкуренції таких норм правозастосовний орган має визначити, яке правило підлягає застосуванню в конкретному випадку. Загальні приписи окреслюють базові вимоги, тоді як спеціальні конкретизують їх, адаптуючи до особливих ситуацій. Тому встановлення складу дисциплінарного проступку передбачає не лише співставлення фактичних обставин із диспозицією норми, а й вирішення питання про належність застосування саме загальної чи спеціальної правової норми.
31. Конкуренція складів дисциплінарних проступків судді може виявлятися у різних видах, одним із яких є конкуренція загального та спеціального складів. Для неї характерним є те, що один склад (загальний) передбачає певне коло діянь, а інший (спеціальний) - окремі випадки із цього кола. Склади дисциплінарних проступків можуть співвідноситися як загальний до спеціального за будь-якими елементами (об`єктом і об`єктивною стороною, суб`єктом і суб`єктивною стороною).
32. Склади дисциплінарних проступків мають низку ознак, які співпадають між собою, проте за однією (чи кількома) ознаками все ж таки відрізняються. Спеціальний склад повністю вписується у межі відповідного родового складу дисциплінарного проступку, хоча й має додаткову спеціальну ознаку.
33. Спеціальний закон має перевагу над загальним (lex specialis derogat generali). Загальний склад дисциплінарного проступку судді залишається для тих випадків, коли діяння судді, за яке настає дисциплінарна відповідальність, не охоплюються спеціальними складами.
34. Автори окремої думки вважають, що ВРП помилково допустила кваліфікацію дій суддів за сукупністю складів різних дисциплінарних проступків, відповідальність за які передбачена підпунктами «а», «г», «ґ» пункту 1 та пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
35. Тобто ВРП всупереч принципам кваліфікації, що передбачають точну правову оцінку конкретного діяння, кваліфікувала дії суддів аж за чотирма складами дисциплінарних проступків, тоді як логіка дисциплінарної відповідальності передбачає, що одна подія (одне діяння), як правило, не може кваліфікуватися за кількома складами одночасно, оскільки це призводить до штучного обтяження відповідальності та порушення принципу пропорційності, визначеного в статті 109 Закону № 1402-VIII та статті 50 Закону № 1798-VIII. Зокрема, за пунктом 4 частини першої статті 106 не можна кваліфікувати дії суддів, оскільки цей пункт стосується грубих порушень закону з істотними негативними наслідками, які не охоплюють звичайні процесуальні порушення, вже передбачені пунктом 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
36. Практика множинної кваліфікації одного діяння судді за різними складами дисциплінарних проступків була предметом оцінки Великої Палати Верховного Суду та визнавалася помилковою:
- у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 990SCGC/2/24 - за сукупністю дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «б» пункту 1, пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII;
- у постанові від 17 квітня 2025 року у справі № 990SCGC/27/24 - за сукупністю дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «д» пункту 1 та пунктом 15 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII;
- у постанові від 05 червня 2025 року у справі № 990SCGC/10/25 - за сукупністю дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «д» пункту 1, пунктом 3 та пунктом 15 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
37. Тож, вирішуючи питання щодо кваліфікації дій суддів за статтею 106 Закону № 1402-VIII, потрібно враховувати зміст дій (їх зовнішній прояв), які складають об`єктивну сторону конкретного дисциплінарного проступку. До того ж, ідеальна сукупність дисциплінарних проступків можлива лише тоді, якщо діяння особи не охоплюється повністю одним із конкуруючих складів дисциплінарних правопорушень (наприклад, за правилами кваліфікації частини і цілого, загальної і спеціальної норм). Порушення цього правила призводитиме до надмірної кваліфікації, що матиме наслідком необґрунтоване подвійне притягнення особи до дисциплінарної відповідальності та без урахування принципу пропорційності.
38. У цій справі дії суддів (продовження розгляду справи після повітряної тривоги за відсутності захисників) у разі, якщо б було встановлено умисел або недбалість, за об`єктивною стороною могли повністю охоплюватися складом проступку, визначеного підпунктом «ґ» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, а саме: незабезпечення обвинуваченому права на захист, як спеціальною нормою. Кваліфікація за підпунктами «а» та «г» пункту 1 частини першої цієї статті є зайвою, оскільки вони описують більш загальні порушення процесуального права та принципів змагальності, які є наслідком основного проступку - незабезпечення права на захист.
39. Аналогічно кваліфікація за пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (грубе порушення прав людини з істотними наслідками) є надмірною, оскільки не встановлено окремого грубого порушення закону поза межами незабезпечення права на захист, а наслідки (обрання запобіжного заходу за відсутності захисту) безпосередньо випливають з цього проступку. Одна подія не може кваліфікуватися за чотирма складами, оскільки це порушує принцип пропорційності та призводить до «обтяження» відповідальності.
Щодо висновків про наявність у діях суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складу дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «ґ» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ
40. Наявність вини є обов`язковим елементом складу дисциплінарного проступку. У разі, коли відповідно до припису закону форма вини та/або настання негативних наслідків чітко визначені, дисциплінарний орган повинен їх встановити і зазначити у рішенні. Оцінка форми та ступеня вини судді є обов`язковим етапом кваліфікації його діяння, від якого залежить зміст рішення дисциплінарного органу - як щодо притягнення або відмови в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності, так і щодо вибору виду дисциплінарного стягнення.
41. Суддя, в діях якого є склад дисциплінарного проступку, може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності винятково за умови, що він вчинив такий проступок умисно або через недбалість і зазначений проступок спричинив серйозні наслідки. Тобто невстановлення принаймні одного з елементів складу проступку виключає дисциплінарну відповідальність. Водночас суддя не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за наявності в його діях звичайної недбалості або добросовісної помилки, що не спричинило настання серйозних наслідків.
42. Отже, будь-яке провадження стосовно суддів, зокрема й дисциплінарне, має здійснюватися із дотриманням принципу незалежності судової влади, а також загальних принципів правовладдя (верховенства права) та правової визначеності. Застосування дисциплінарних стягнень за жодних умов не може бути способом покарання судді або втручання в суддівську незалежність.
43. Потрібно чітко розмежовувати порушення, учинене суддею умисно чи внаслідок недбалості, від порушення, зумовленого іншими факторами, наприклад добросовісною суддівською помилкою, зумовленою, зокрема, надмірним навантаженням.
2) у зв`язку з неодноразовою неявкою підозрюваної ОСОБА_4 до органу досудового розслідування її було оголошено в державний та міжнародний розшук;
3) наявні передбачені КПК України підстави для обрання відносно підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку, встановленому частиною шостою статті 193 КПК України.
46. Оскаржуване рішення ВРП не містить належних мотивів щодо відхилення аргументів скарги суддів про те, що ототожнення понять «обрання» та «застосування» запобіжного заходу є безпідставним, а клопотання ОСОБА_4 про участь у режимі відеоконференції не містило обґрунтування поважних причин неможливості безпосередньої участі, що відповідає вимогам статті 336 КПК України, відмінним від правил цивільного, господарського чи адміністративного процесу.
47. Скарга на рішення Першої дисциплінарної палати містила також доводи про те, що колегія суддів АП ВАКС не вирішувала питання про застосування стосовно підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу, який мав бути визначений за її безпосередньої участі після затримання та екстрадиції до України. За таких обставин жодного незаконного позбавлення ОСОБА_4 свободи як особи, яка підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, не відбулося. Обґрунтованість затримання і тримання ОСОБА_4 під вартою були предметом перевірки суду міста Прага (Чеська Республіка), де підозрювана особисто брала участь у судовому засіданні у присутності трьох професійних захисників та була забезпечена можливістю реалізації права на захист. Рішення суду міста Прага підозрювана ОСОБА_4 не оскаржувала, тобто погодилася з таким.
48. Клопотання підозрюваної ОСОБА_4 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції надійшло 13 грудня 2022 року на електронну пошту АП ВАКС, в якому ОСОБА_4 зазначила свою адресу в Швейцарії (АДРЕСА_1) та неможливість особистої присутності. Колегія суддів АП ВАКС відмовила в задоволенні клопотання, мотивуючи це забороною скорочення судочинства в умовах воєнного стану (стаття 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»), а також змінами до частини другої статті 336 КПК України від 14 квітня 2022 року (Закон України № 2201-IX), які проведення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану віднесли винятково на розсуд суду.
49. Приписами частин першої-п`ятої статті 336 КПК України (в редакції
Закону № 2201-IX) визначено умови дистанційного провадження, але організацію такого провадження покладено на суд, що отримав доручення, за погодженням з судом, який надав доручення, без передбачення реалізації частин четвертої та п`ятої статті 336 КПК України поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів.
52. Перша Дисциплінарна палата ВРП та Рада необґрунтовано не врахували ці доводи та не спростували їх у своїх рішеннях.
53. Колегія суддів у складі ОСОБА_1., ОСОБА_3, ОСОБА_2. розпочали розгляд апеляційної скарги прокурора САП Дроботової Є.В. на ухвалу слідчого судді ВАКС від 28 листопада 2022 року (справа № 991/3959/22) 13 грудня 2023 року о 13 год. 29 хв.
54. Автори окремої думки погоджуються з доводами ОСОБА_1., що сторона захисту мала достатньо часу для презентації її позиції: пояснення захисника Баранова Т. О. тривали приблизно 44 хвилин (з 13 год. 58 хв. до 14 год. 42 хв.), тоді як виступ прокурора САП Дроботової Є. В. - лише 11 хвилин (з 13 год. 47 хв. до 13 год. 58 хв.), що підтверджує те, що принцип рівності та змагальності сторін не було порушено.
55. АП ВАКС повідомила учасників, зокрема й захисників ОСОБА_4, про дату, час і місце судового засідання. Засідання, у яке не повернулися захисники, було не першим у цій справі. Колегія АП ВАКС створила умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантувалася рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом, тож суд забезпечив усі залежні від нього умови для реалізації права на захист.
56. О 14 год. 40 хв у м. Києві було оголошено повітряну тривогу.
57. Колегія суддів, порадившись на місці, зважаючи на позиції учасників, зокрема й захисників, оголосила перерву до завершення повітряної тривоги. Водночас головуючий наголосив, що учасники провадження мають слідкувати за повідомленнями, зокрема мобільних застосунків, та прибути до залу судового засідання АП ВАКС одразу після закінчення повітряної тривоги. Після оголошення відбою повітряної тривоги (що відбулося о 15 год. 51 хв.), головуючий в 16 год. 19 хв., тобто майже через півгодини після відбою повітряної тривоги, оголосив про продовження розгляду справи № 991/3959/22 після зазначеної перерви.
58. Секретар судового засідання повідомила, що прокурор САП Дроботова Є. В. присутня в залі судових засідань (повернулася завчасно із укриття та очікувала продовження розгляду апеляційної скарги), захисники Баранов Т. О. та Рябко Р. О. не повернулися до зали судового засідання для продовження розгляду апеляційної скарги. Секретар неодноразово телефонувала та направляла повідомлення на мобільні телефони захисників, втім у Баранова Т. О. та Рябка Р. О. були вимкнені телефони, зв`язку з ними не було, а інформації щодо відкладення чи неможливості явки захисників Баранова Т. О. та Рябка Р. О. у судове засідання не надходило.
59. Колегія суддів поставила на обговорення питання щодо можливості продовження розгляду апеляційної скарги з присутніми учасниками. Прокурор САП Дроботова Є. В. висловила думку про можливість продовжити розгляд її апеляційної скарги без захисників Баранова Т. О. та Рябка Р. О., які не повернулися у судове засідання, оскільки сторона захисту висловила свою позицію в судовому засіданні, яка була відображена в письмових запереченнях на її апеляційну скаргу. Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила продовжити розгляд апеляційної скарги прокурора САП Дроботової Є. В. на ухвалу слідчого судді від 28 листопада 2022 року.
60. ВРП встановила, що зі скриншотів листування у мобільних телефонах видно, що після закінчення повітряної тривоги працівники суду намагалися зателефонувати до адвокатів Баранова Т. О. та Рябка Р. О. (п`ять викликів, останній о 16:17). Адвокати Баранов Т. О. та Рябко Р. О., отримавши повідомлення про пропущені телефонні виклики, написали смс-повідомлення, у якому просили їх дочекатися, оскільки, ймовірно, до 17:00 вони можуть не встигнути повернутися до зали судового засідання.
61. О 16:23:35 колегія суддів АП ВАКС закінчила з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами та перейшла до судових дебатів. О 16:23:39 оголошено судові дебати. О 16:23:41 прокурор Дроботова Є. В. в судових дебатах просила задовольнити апеляційну скаргу. О 16:23:45 колегія суддів вийшла до нарадчої кімнати.
62. Проте, лише після виходу колегії суддів до нарадчої кімнати на електронний застосунок iMessage мобільного телефону секретаря судового засідання від захисника Баранова Т. О. надійшло повідомлення (о 16 год. 30 хв.) такого змісту: «Мабуть до 17.00 не встигнемо. Але прямуємо. Зачекайте тоді нас будь ласка. Перекажіть це будь ласка. Подамо пояснення/клопотання про продовження перерви. Якщо треба».
63. Однак захисники не лише не подали жодного клопотання, а й не повернулися до приміщення АП ВАКС (підтверджується відповіддю від Служби судової охорони, яка була додана до заперечень судді ОСОБА_1. на дисциплінарну скаргу ОСОБА_4 ).
64. Згідно з рішенням Ради адвокатів України «Про поважність причин неявки адвоката в судове засідання, слідчі дії тощо під час воєнного стану» від 16 - 17 листопада 2022 року № 148 відповідно до алгоритму дій, встановленого чинним законодавством України у сфері цивільного захисту, у разі отримання сигналу «Повітряна тривога» потрібно негайно прямувати до найближчої захисної споруди (сховища, підвального приміщення, паркінгу тощо).
65. На виконання наказу в.о. голови ВАКС від 18 серпня 2022 року № 33 «Про забезпечення належного реагування на сигнали повітряної тривоги у Вищому антикорупційному суді» в місцях загального користування (зокрема коридорах), у приміщенні АП ВАКС міститься інформація про найближчі укриття/захисні споруди цивільного захисту, зазначені Київською міською державною адміністрацією та визначено у разі отримання сигналу «Повітряна тривога» маршрут прямування саме до станції метрополітену «Арсенальна» (700 метрів або 10 хв. пішого ходу).
66. Автори окремої думки наголошують, що немає доказів фактичного перебування захисників Баранова Т. О. та Рябка Р. О. саме на станції метрополітену «Печерська» у відповідний час, не наведено аргументів щодо неможливості використання інших, територіально ближчих захисних споруд, а також відомостей чи доказів, які б підтверджували, що не було мобільного зв`язку та доступу до мережі Інтернет на зазначеній станції. Через брак таких обґрунтованих даних наведені доводи скарги ОСОБА_4 мають характер припущень та не можуть бути покладені в основу висновків про порушення суддями вимог процесуального закону чи їхньої дисциплінарної відповідальності.
67. До того ж, як зазначив суддя ОСОБА_1., сторона захисту мала достатньо часу для повернення після завершення повітряної тривоги (о 15:51), оскільки відстань від станції метро «Печерська» до суду становить 1,4 км (близько 20 хвилин пішки за даними Google Maps).
68. Згідно з відповіддю ПАТ «ВФ Україна» станом на 13 грудня 2022 року станції метро, зокрема, «Арсенальна» та «Печерська», КП «Київський метрополітен» були забезпечені мобільним зв`язком стандартів 2G/4G. Також у проміжок часу 15:00 - 17:00 год. 13 грудня 2022 року базові станції ПрАТ «ВФ Україна» на зазначених локаціях працювали в штатному режимі.
69. Автори окремої думки також погоджуються з доводами судді ОСОБА_2., що в оскаржуваному рішенні не наведені підстави дисциплінарної відповідальності, оскільки ОСОБА_4 не брала участі в засіданні через розшук, а порушення вважається істотним лише, якщо вплинуло на рішення, чого ВРП не обґрунтувала.
70. Адвокати були повідомлені про час та місце судового розгляду, брали в ньому участь, а розгляд апеляційної скарги продовжено після спливу достатнього часу (28 хвилин після завершення повітряної тривоги). Адвокати були належно повідомлені про дату, час і місце розгляду, з`явилися та мали можливість реалізувати свої процесуальні права, зокрема надати пояснення. Оголошена перерва у зв`язку з повітряною тривогою не скасовувала їхнього обов`язку повернутися після відбою, а розгляд продовжено після достатнього часу для їхньої явки, що не є провиною суду та не свідчить про порушення норм процесуального права, а саме порушення права на захист.
71. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові зазначила, що інформація про спроби зв`язатися з адвокатами та відновлення розгляду через 28 хвилин після відбою тривоги не є достатньою для проведення дебатів і ухвалення рішення за відсутності захисників. На нашу думку, цей висновок є помилковим, оскільки ігнорує об`єктивні обставини: захисники були належно повідомлені про обов`язок повернутися негайно після відбою, мали реальну фізичну можливість дістатися суду за 20 хвилин (відстань 1,4 км), а їхня неявка без поважних причин і без попереднього клопотання про відкладення не може покладатися в провину суду. Колегія суддів АП ВАКС вжила достатніх заходів для забезпечення участі адвокатів (телефонні дзвінки, очікування), а відновлення розгляду через розумний час відповідає принципу ефективності судочинства та не порушує права сторони, яка самоусунулася від участі у справі.
72. Висновок Великої Палати Верховного Суду про те, що немає даних стосовно умисної неявки захисників чи ігнорування повідомлень мобільного телефону, є формальним і виявом неврахування контексту, оскільки захисники пропустили дзвінки, надіслали повідомлення про можливу затримку до 17:00, але не подали клопотання про продовження перерви чи відкладення, не з`явилися до кінця робочого дня і не надали доказів непереборної сили (зокрема відсутності зв`язку в укритті). Це підтверджує неналежне виконання процесуальних обов`язків захисниками, а не про порушення права на захист. ВРП і Велика Палата Верховного Суду необґрунтовано переклали відповідальність за неявку захисників на суддів, які забезпечили всі залежні заходи.
73. Велика Палата Верховного Суду визнала порушення принципу рівності через тривалість дебатів 6 секунд без захисту. Цей висновок є суб`єктивним і не враховує, що у дебатах виступи учасників не обов`язково мають бути тривалими, у дебатах відбувається стислий виклад позиції, яку захист уже реалізував раніше (44 хвилини пояснень захисників ОСОБА_4 проти 11 хвилин виступу прокурора). Формальність дебатів зумовлена самоусуненням сторони захисту, а не діями колегії суддів АП ВАКС. Прокурор лише підтвердила апеляційну вимогу, не розширюючи аргументацію. Визнання цього порушенням ігнорує, що принцип змагальності не є абсолютним у разі зловживання правами стороною (стаття 27 КПК України), і суд не зобов`язаний безстроково чекати на порушників графіку.
74. Посилання Великої Палати Верховного Суду на частину другу статті 129 Конституції України (рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості як основних засад судочинства) є загальним і не спростовує, що рівність і змагальність були забезпечені на попередніх етапах судового процесу, оскільки захист мав пріоритет у часі виступів, подав письмові заперечення, які колегія суддів АП ВАКС урахувала. Продовження судового розгляду без сторони захисту після її неявки не порушує конституційні засади, оскільки конституційний обов`язок суду - розглядати справи в розумні строки (стаття 129 Конституції України), а не толерувати зриви судових засідань через неналежну поведінку учасників.
75. Висновок Великої Палати Верховного Суду про незабезпечення рівних можливостей сторін обвинувачення та захисту є необґрунтованим, оскільки сторона захисту реалізувала права в повному обсязі до оголошення перерви через повітряну тривогу, а неявка після завершення повітряної тривоги є винятково відповідальністю захисників. Суд не «усунув» захисників, а констатував їх відсутність після достатнього часу очікування та спроб зв`язатися з адвокатами. ВРП вийшла за межі дисциплінарних повноважень, переоцінюючи процесуальні рішення колегії суддів АП ВАКС (відмова у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, продовження судового розгляду після оголошення сигналу про відбій повітряної тривоги), що належить винятково до судової компетенції, а не повноважень дисциплінарного органу.
76. Автори окремої думки наголошують, що Декларацією щодо принципів незалежності судової влади, яка схвалена 14 жовтня 2015 року Конференцією голів верховних судів країн Центральної та Східної Європи (о. Бріюні, Хорватія), визначено принципи, які встановлюють стандарти незалежності судової влади як однієї з трьох гілок державної влади. Згідно з цими принципами жоден суддя не повинен притягатися до дисциплінарної відповідальності чи звільнятися за ухвалені ним судові рішення, крім як у разі грубої недбалості чи навмисного порушення закону. Орган, що здійснює дисциплінарне провадження стосовно судді, не уповноважений перевіряти законність судового рішення, а зобов`язаний перевірити дії судді під час ухвалення такого рішення в частині наявності порушень, які є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.
77. Згідно з пунктом 69 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів (далі - КРЄС) для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01 січня 2001 року, дисциплінарне провадження має здійснюватися з урахуванням конституційного принципу незалежності суддівської діяльності, а тому не може бути спрямоване на оцінку ухвалених суддями рішень, які можуть піддаватися критиці лише шляхом оскарження відповідно до закону.
78. У пункті 2 Резолюції Європейської асоціації суддів (Тронхейм, 27 вересня 2007 року) акцентовано увагу на неприпустимості притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за поданням держави чи незадоволеної сторони, крім випадків, коли його визнано винуватим у вчиненні кримінального злочину або якщо поведінка судді суперечить встановленим професійним стандартам. Якщо це правило не дотримується, суддя змушений виконувати свої обов`язки під постійною загрозою звинувачення, що може, принаймні підсвідомо, вплинути на його рішення. У пункті 5 цієї Резолюції зазначено, що суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності лише у випадках, коли мала місце не гідна його звання поведінка, наслідки якої є настільки серйозними і жахливими, що потребують накладення дисциплінарних стягнень.
79. Відповідно до пункту 25 Рекомендації Київської конференції з питань незалежності судової влади в країнах Східної Європи, Південного Кавказу та Центральної Азії «Судове управління, відбір і підзвітність суддів» (м. Київ,
23 - 25 червня 2010 року), дисциплінарні провадження стосовно суддів повинні стосуватися випадків грубої та невибачної професійної поведінки, які завдають шкоди репутації всього суддівського корпусу. Дисциплінарна відповідальність не повинна поширюватися на зміст їхніх рішень, включаючи розбіжності у правовому тлумаченні між судами; або на випадки судових помилок; або на критику з боку судів.
80. Аналогічний підхід сформульовано у висновках першої експертної комісії Міжнародної асоціації суддів «Відповідальність суддів» (Туніс, 24-25 жовтня 1980 року), згідно з якими суддя не може бути відповідальним за свої рішення, якщо вони є результатом помилки у праві чи факті, але єдиний випадок, коли суддя несе відповідальність за свої рішення - це груба халатність або геть неправильна поведінка, тобто вчинки, які несумісні зі званням судді, що нормально і розумно виконує свої функції.
81. Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендації СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).
82. Якщо суддя може бути притягнутий до юридичної відповідальності через його рішення, то неможливо зберегти суддівську незалежність і демократичний баланс гілок влади. На цьому наголошено в пункті 62 Висновку № 10 (2007) КРЄС щодо судової ради на службі суспільства.
83. Рішення судді, включаючи тлумачення закону, оцінку фактів або зважування доказів, не повинно призводити до дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злого умислу, умисного невиконання обов`язків або серйозного проступку (Висновок КРЄС щодо дисциплінарної відповідальності суддів від 06 грудня 2024 року №27 (2024)).
84. Узагальнюючи наведені міжнародні стандарти та підходи, зробили висновок, що дисциплінарна відповідальність судді може наставати винятково у разі наявності ознак грубої недбалості або злого умислу під час ухвалення судового рішення чи здійсненні інших процесуальних дій. Будь-які відмінності у правовому тлумаченні норм чи у виборі способів їх застосування, як і ймовірні помилки у праві чи факті, не можуть бути предметом дисциплінарного переслідування, оскільки підлягають перевірці лише в межах процесуальних механізмів оскарження рішень суду.
85. Зазначені аргументи сукупно з помилковою множинною кваліфікацією однієї дії за чотирма складами підтверджує те, що висновки Великої Палати Верховного Суду та ВРП про наявність ознак дисциплінарних проступків є необґрунтованими, оскаржуване рішення є невмотивованими, що було підставою для його скасування відповідно до пункту 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII.
Судді: О. В. Ступак