Справа № 520/11432/25
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Шляхова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 р. Справа № 520/11432/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/11432/25

за позовом Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ"

до Харківської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ" (далі - позивач, ПАТ "ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці (далі - відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати картку відмови у митному оформленні випуску товару №UA807200/2024/000759, рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000632/2 від 06.11.2024;

- стягнути з відповідача на користь ПАТ "ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ" сплачену суму судового збору 6056,00 грн. та витрати, пов`язані з підготовкою справи до розгляду, які полягають у письмовому перекладі на українську мову документів, які додані до позовної заяви в якості доказів у сумі 5 607,50 грн., в т.ч. ПДВ 934,58 грн., згідно з вимогами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано картку відмови у митному оформленні випуску товару №UA807200/2024/000759, рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000632/2 від 06.11.2024.

Стягнуто з Харківської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ" сплачений судовий збір у розмірі 6056,00 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн. 00 коп. та витрати з перекладу документів у розмірі 5607,50 (п`ять тисяч шістсот сім) гривень 50 копійок.

Харківська митниця, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2025, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що судом не враховане те, що позивачем на вимогу митного органу та на підставі ч.2, ч.3 та ч.4 ст. 53 МК України та з урахуванням спрацьованих по спірній ЕМД №24UA92U4 від 05.11.2024 ризиків, щодо можливого заниження митної вартості товарів, поданих до митного контролю та митного оформляння не надані додаткові документи, які б підтверджували числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей, щодо ціни що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Вважає, що картка відмови не може бути окремим предметом оскарження, оскільки вичерпала свою дію фактом їх виконання позивачем, шляхом здійснення декларування товарів за новою митною декларацією. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що задекларований рівень митної вартості товарів нижче, ніж рівень митної вартості на подібні товари, оформлені в митному відношенні митницями раніше, а саме: товар № 1 43, 83 дол. США/кг., задекларований рівень митної вартості 40, 66 дол. США/кг. Зазначає, що подані декларантом до митного оформлення документи, відповідно до частини другої статті 53 Кодексу, містили розбіжності, які мали вплив на правильність визначення митної вартості та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар. Звертає увагу, що до митного контролю і митного оформлення декларантом не було подано експортної митної декларації країни відправлення з перекладом. Вказує, що відсутній/не надано документ, зазначений в експортній митній декларації країни відправлення № 16547008 за № 201 як комерційний документ, та зазначено в рахунку № IN від 29.07.2024 як документ на замовлення. Також був відсутній договір щодо морського перевезення згідно з коносаментом від 29.08.2024 № EGLV97C. В рахунку на оплату транспортних послуг від 29.10.2024 № 4599373 міситься сума на оплату міжнародного автоперевезення за межами державного кордону України, що склала 6235,6 грн, що не відповідає сумі, зазначеній в Довідці від 29.10.2024 № 443010, а саме 9353,4 грн щодо міжнародного автоперевезення Гданськ (Польща) - Ягодин (Україна). В довідці від 29.10.2024 № 443010 експедитором зазначено, що даний вантаж: страхувався, але дана складова митної вартості не зазначена в рахунках на оплату транспортно-експедиційних послуг, та не зазначена в графі 22 ДМВ, що суперечить вимогам Наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення». Також відсутні посередницькі транспортні договори. Експедитор ТОВ «Транслогістик-ЮА» не є безпосередньо перевізником згідно CMR від 29.10.2024 № 443010. Не надана оплата, передбачена умовами п. 4.1.7 договору про транспортно-експедиторське обслуговування від 20.12.2021 № 2012-2021. Відсутня калькуляція транспортних витрат, дані щодо виплат комісійних винагород, надбавок на прибуток та загальних витрат, а також на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування. Заперечував проти стягнення витрат на переклад документів, вказавши, що позивач з власної ініціативи замовив переклад повного пакету документів, хоча митний орган вказував на один.

Позивач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що між компанією YANGTZE OPTICAL FIBRE AND CABLE JOINT STOCK LIMITED COMPANY та ПАТ «ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ» укладено контракт №8 від 20.10.2015, згідно з яким Продавець продає, а Покупець (ПАТ «ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ») купує оптичне волокно (далі - товар) згідно зі специфікаціями на кожну відвантажену партію товару (а.с. 54-64).

Згідно з п. 2 Контракту №8 від 20.10.2015 (далі - Контракт) загальна вартість товару складає 499 000 дол. США. Ціна на товар включає вартість тари, пакування, страхування та перевезення та може бути змінена за попередньою письмовою домовленістю сторін та зазначається в Специфікаціях на кожну партію товару.

Відповідно до п. 3.2 Контракту при виконанні Контракту сторони керуються правилами Інкотермс 2010.

Згідно з п. 4.2 Контракту всі банківські витрати в банку Продавця будуть за рахунок Продавця, банківські витрати Покупця в т.ч. комісії банківських кореспондентів сплачуються Покупцем.

Відповідно до п. 7.2. Контракту всі митні збори, які виникають у зв`язку з виконанням Контракту на території країни Продавця сплачує Продавець, на території Покупця буде сплачувати Покупець.

У подальшому Сторони уклали Додаткові угоди №15 від 05.12.2022, №14 від 19.01.2021, №13 від 14.12.2020, №8 від 23.11.2018, №7 від 15.11.2018, №4 від 01.03.2017, №3 від 28.12.2016, №2 від 22.12.2016, №1 від 01.04.2016, якими змінені дати дії Контракту, реквізити для оплати, юридичні адреси та банківські реквізити, умови оплати (а.с. 34-53).

Відповідно до вимог Контракту Сторони в Специфікації № 50 від 03.07.2024 погодили кількість товару - оптичне волокно (1764 км), його ціну (ціна за 1 км 2,62 дол. США), загальну вартість поставки (55460, 16 дол. США), умови поставки, країну походження та відвантаження товару, інші обов`язкові реквізити (а.с. 75-78).

Також, 10.05.2024 було складено Необоротний Коносамент №KYGDAY2400356, яким засвідчено укладення договору перевезення вантажу морським судном у порт розвантаження, прийняття вантажу для перевезення (а.с. 73-74).

Покупцем була укладена заявка на транспортно-експедиторське обслуговування LCL 443010 від 25.08.2024 до договору №201202021 від 20.12.2021 на транспортно-експедиторські послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом.

05.11.2024 до митного поста «Барабашово» Харківської митниці ПрАТ «ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ» подана до митного контролю та митного оформлення ЕМД № 24UA92U4 на товар - № 1 «Оптичне волокно марки G652D наступних кольорів: червоного...» на загальну суму 55 460, 16 дол. США, код товару згідно з УКТ ЗЕД , що надійшов на адресу ПрАТ «ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ», за зовнішньоекономічним контрактом № 8 від 20.10.2015 з підприємством YANGTZE OPTICAL FIBRE AND CABLE JOINT STOCK LIMITED COMPANY, Китай.

Разом з митною декларацією позивачем були надані наступні документи, зазначені в графі 44 вказаної ЕМД № 24UA92U4 від 05.11.2024:

- пакувальний лист (Packing list) б/н 08.08.2024;

- Рахунок-проформа (Proforma invoice) РІ1 03.07.2024;

- Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) IN 29.07.2024;

- Коносамент (Bill of lading) EGLV97C 29.08.2024;

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) 443010 29.10.2024;

- Платіжна інструкція № 133 від 24.07.2024;

- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги 4599373 від 29.10.2024;

- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги 4599374 від 29.10.2024;

- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 443010 від 29.10.2024;

- Прейскурант (прайс-лист) виробника товару Q від 03.07.2024;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 01.04.2016;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №13 від 14.12.2020;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №14 від 19.01.2021;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №15 від 05.12.2022;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 22.12.2016;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №3 від 28.12.2016;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №4 від 01.03.2017;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №7 від 15.11.2018;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №8 від 23.11.2018;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Специфікація №50 03.07.2024;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №8 від 20.10.2015;

- Договір (контракт) про перевезення 2012-2021 від 20.12.2021;

- Договір (контракт) про перевезення LCL 443010 від 25.08.2024;

- Інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, зґенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) 12081446 від 05.11.2024;

- Інші некласифіковані документи б/н (Лист щодо взаємозалежності від 16.01.2023)

- Інші некласифіковані документи тех.інформація від 14.09.2021;

- Копія митної декларації країни відправлення 16547008 від 22.08.2024.

Під час декларування товару за митною декларацією № 24UA92U4 від 05.11.2024 позивачем відповідно до ст.ст. 57, 58 МК України самостійно визначено митну вартість товарів за основним методом, а саме, за ціною контракту.

Відповідачем було направлено запит (повідомлення) митного органу та було витребувано достовірні відомості, що документально підтверджують відсутність: 1) обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) умов або застережень, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) умов за якими частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надходить прямо чи опосередковано продавцеві; 4) відносин пов`язаності між продавцем та покупцем, які вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Також, митним органом додатково були запитані наступні документи:

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами визначеними договором (угодою, контрактом);

- рахунку про сплату комісійних посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням умов договору (угоди, контракту);

- виписку з бухгалтерської документації щодо оплати транспортних послуг;

- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

- каталоги, специфікації, загальні справжні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни відправлення (походження) з перекладом на вимоги ст. 254 Митного Кодексу України;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини з урахуванням Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДМС України від 01.07.2021 № 476;

- заявки перевезення, договори перевезення дійсні на дату митного оформлення (та/ або додаткові угоди до нього).

За результатами розгляду поданих документів митний орган відмовив ПАТ «ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ» у митному оформленні (випуску) товарів за заявленою декларантом митною вартістю, відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000632/2 від 06.11.2024, яким за другорядним (резервним) методом скориговано митну вартість товарів, також, відповідачем оформлено картку відмови у митному оформленні випуску №UA807200/2024/000759.

Не погоджуючись з вказаним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що приймаючи рішення про коригування митної вартості, відповідач діяв неправомірно.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Крім того, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.

При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16.

Судовим розглядом встановлено, що з метою митного оформлення придбаної партії товару за Контрактом № 8 від 20.10.2015 позивач подав до Харківської митниці митну декларацію №UA92U4 від 05.11.2024. Разом з митною декларацією подано перелік документів, визначених в гр.44 МД, згідно з Класифікатором документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій.

У спірному рішенні №UA807000/2024/000632/2 від 06.11.2024, як підстави для неможливості визначення митної вартості товару заявленої декларантом, зазначено таке:

1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема:

- відсутні будь-які пояснення щодо зменшення фактурної вартості товару (з 2,85 дол США/кг до 2,62 дол США/кг);

- декларантом надано експортну митну декларацію країни відправлення №16547008 без перекладу (стаття 254 МКУ);

- відсутній/не надано документ, що зазначено в експортній митній декларації країни відправлення №16547008 за номером 201 як комерційний документ та зазначено в рахунку № IN від 29.07.2024 як документ на замовлення;

- відсутній транспортний договір щодо морського перевезення згідно коносаменту EGLVI7C;

- в рахунок на оплату транспортних послуг від 29.10.2024 № 4599373 сума на оплату міжнародного автоперевезення за межами державного кордону України склала 6235,6 грн., що не відповідає сумі 9353,4 грн. міжнародного автоперевезення Гданськ (Польща) - Ягодин (Україна), вказаного в довідці від 29.10.2024 № 443010, можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості;

- в довідці від 29.10.2024 № 443010 експедитором зазначено, що даний вантаж страхувався, але дана складова митної вартості не зазначена в рахунках на оплату транспортно-експедиційних послуг та не зазначена в графі 22 ДМВ що суперечить вимогам Наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості;

- наданий до митного оформлення прас-лист №Q від 03.07.2024 по суті офертою для конкретного покупця, тобто виданий продавцем безпосередньо ПАТ «ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ» та не відображає «дійсну вартість» у розумінні ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року;

- відсутні каталоги, специфікації, загальні справжні прейскуранти (прайс-листи) від виробника товару;

- відсутні посередницькі транспортні договори, експедитор не є перевізником згідно CMR від 29.10.2024 № 443010;

- відсутня оплата, передбачена умовами п.4.1.7. договору про транспортне-експедиційне обслуговування від 20.12.2021 № 2012-2021 відсутні посилання на умови та строки оплати;

- в заявці № LCL 443010 від 25.08.2024 відсутнє посилання на умови та строк оплати;

- відсутня калькуляція транспортних витрат, що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту;

- відсутня інформація щодо договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- відсутня інформація щодо рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), а також у зв`язку з неможливістю надати декларантом всі витребувані документи, передбачених частиною 3 ст.53 МКУ та вимогою надати рішення про визначення митної вартості;

2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари;

3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари;

4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація: - щодо ідентичних або подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; - відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України; - відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування;

5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару: на матеріал та витрат понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів; - витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.

З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості раніше визначених, оформлених митними органами становить: товар 1) 43,83 $/кг.

При прийнятті цього рішення застосовані Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом ДМС України від 01.07.2021 № 476. Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до статті 64 МК України. Розрахунок митної вартості складає: товар 1) 43, 83 USD/кг.

Судовим розглядом встановлено, що при прийнятті митницею рішення про коригування митної вартості товару за основу було взято наявну в митниці цінову інформацію, що міститься в ціновій базі Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби України та Автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор».

Колегія суддів враховує, що цінова інформація викладена у Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної фіскальної служби України (ЄАІС) не може бути обґрунтованою підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначених в митній декларації позивача, оскільки автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, відтак такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Саме такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 19.03.2021 по справі № 820/5525/16.

Що стосується посилання відповідача на те, що наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству, а саме, у митних органів наявна цінова інформація на ідентичний товар, зокрема, того ж самого виробника, колегія суддів зауважує, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №810/3295/17.

При цьому, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Щодо відсутності каталогів, специфікацій, загальних справжніх прейскурантів (прайс-листів) від виробника товару, колегія суддів зазначає таке.

Такі документи, передбачені ч. 3 ст. 53 МК України, як каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції, складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Таким чином, відомості, наведені у вказаних документах виробника товару, не мають імперативного характеру, а, отже, у разі їх наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №810/3667/15.

Крім того, Верховним Судом зроблено наступний висновок у постанові від 08.12.2022 по справі №420/2792/19: "Прейскурант (прайс-лист) є документом довільної форми й чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд; наявність же чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, лише сама по собі не може свідчити про заниження митної вартості товарів".

Крім того, позивачем надано до митного органу Пропозицію (прайс-лист) виробника товару Q від 03.07.2024.

Доводи митного органу про те, що наданий до митного оформлення прас-лист №Q від 03.07.2024 по суті офертою для конкретного покупця, тобто виданий продавцем безпосередньо ПАТ «ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ» та не відображає «дійсну вартість» у розумінні ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, колегія суддів відхиляє, оскільки відомості, наведені у вказаних документах виробника товару можуть прийматися митними органами до уваги лише як додаткове джерело інформації.

Вказаний документ не є обов`язковими документами для підтвердження заявленої митної вартості товару, а отже особливості його оформлення, на які посилається відповідач, не свідчать про недостовірність заявлених декларантом відомостей, у зв`язку з чим наявність, відсутність чи будь-які недоліки такого документу, як прайс лист, не можуть бути покладені в основу прийняття рішення про коригування митної вартості.

Аналогічні висновки щодо оцінки прайс-листа, як документа, який підтверджує митну вартість товарів, сформовано Верховним Судом, зокрема у постанові від 28.02.2024 № 815/1460/18.

Стосовно посилання відповідача на те, що в довідці від 29.10.2024 № 443010 експедитором зазначено, що даний вантаж страхувався, але дана складова митної вартості не зазначена в рахунках на оплату транспортно-експедиційних послуг та не зазначена в графі 22 ДМВ що суперечить вимогам Наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 2 Контракту ціна на товар включає вартість тари, пакування, страхування та перевезення та може бути змінена за попередньою письмовою домовленістю сторін та зазначається в Специфікаціях на кожну партію товару.

Таким чином, посилання митного органу, що в довідці від 29.10.2024 № 443010 вказано про те, що даний вантаж страхувався, але така складова митної вартості не зазначена в рахунках на оплату транспортно-експедиційних послуг, є необґрунтованими, оскільки не впливають на митну вартість товару.

Стосовно доводів митного органу про ненадання експортної митної декларації країни відправлення з перекладом, колегія суддів зазначає, що в розумінні частини 2 статті 53 МК України експортна декларація, не є основним документом, що підтверджує митну вартість, а може лише додатково надаватися відповідачу виключно у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 53 МК України за її наявності.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.09.2023 по справі №815/6805/17.

Щодо перекладу митної декларації країни відправлення, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст. 254 МК України, митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. Однак, митна декларація країни постачальника, в силу ст. 53 МК України, є не обов`язковим документом для здійснення розмитнення товарів. Але, у митній декларації країни постачальника, арабськими цифрами зазначено код товару, якій відповідає Українському класифікатору товарів, кількість і вартість товару, що імпортується, отримувача товару, контракт та інші відомості. За таких обставин, відсутня необхідність в перекладі МД українською мовою.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 у справі №520/10709/188 зазначив, що митний орган відповідно до статті 254 МК України вимагає переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Щодо доводів апелянта про те, що не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо ідентичних або подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані та відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України, суд зазначає, що інформація щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані, та дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України не є документами, які підтверджують митну вартість товару та які повинні надаватися позивачем відповідно до положень ст. 53 МК України.

Отже, позивач не зобов`язаний надавати таку інформацію відповідачу, а тому її ненадання та відсутність такої інформації у відповідача не може бути належною підставою для прийняття останнім спірного рішення, що свідчить про протиправність таких дій.

Щодо посилання митного органу, що відсутній/не надано документ, що зазначено в експортній митній декларації країни відправлення №16547008 за номером 201 як комерційний документ та зазначено в рахунку № IN від 29.07.2024 як документ на замовлення та відсутній транспортний договір щодо морського перевезення згідно коносаменту EGLVI7C, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач до митного оформлення надав Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 2012-2021 від 20.12.2021, заявку на транспортно-експедиторське обслуговування LCL 443010 від 25.08.2024 до договору №201202021 від 20.12.2021, рахунок- фактуру № 4599374 від 29.10.2024 на оплату морського перевезення вантажу за межами державного кордону України, рахунок-фактуру № 4599373 від 29.10.2024 на оплату автоперевезення вантажу, довідку про транспортні витрати вих. № 443010 від 29.10.2024.

Відповідно до Розділу 2 вказаного Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2012-2021 від 20.12.2021 Експедитор (ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК- ЮА») при необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, зобов`язаний укладати від свого імені договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання та другими організаціями. Документом, що підтверджує наявність та зміст такого договору з транспортними організаціями, є транспортний документ - коносамент, автомобільна накладна, авіа або залізнична накладна.

Колегія суддів вказує, що позивач надав до митного оформлення коносамент EGLVI7C, що і є документом, який підтверджує наявність та зміст договору про транспортно-експедиторське обслуговування, тому відсутність транспортного договору щодо морського перевезення не є підставою для коригування митної вартості товару.

Крім того, довідка про транспортні витрати вих. № 443010 від 29.10.2024 складена ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК- ЮА» про те, що вартість міжнародного морського перевезення становить 90097, 66 коп. Вартість транспортно-експедиційного обслуговування за межами державного кордону України становить 24 500, 32 грн. Вартість міжнародного автоперевезення за маршрутом Гданськ (Польща) - Яготин (Україна) становить 9353, 40 грн.

Згідно з рахунком-фактурою № 4599373 від 29.10.2024 включно наступні послуги: міжнародне автоперевезення за межами державного кордону України - 6325, 60 грн; міжнародне автоперевезення по території України - 9353, 40 грн; транспортно-експедиторське обслуговування за межами державного кордону України - 24 500, 32 грн; експедиторське обслуговування 1035, 23 + ПДВ 20% - 206, 65 грн.

Таким чином, доводи митного органу про те, що в рахунку на оплату транспортних послуг від 29.10.2024 № 4599373 сума на оплату міжнародного автоперевезення за межами державного кордону України склала 6235,6 грн., що не відповідає сумі 9353,4 грн. міжнародного автоперевезення Гданськ (Польща) - Ягодин (Україна), вказаного в довідці від 29.10.2024 № 443010 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як убачається з довідки про транспортні витрати вих. № 443010 від 29.10.2024 ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК- ЮА» вартість міжнародного автоперевезення за маршрутом Гданськ (Польща) - Яготин (Україна) становить 9353, 40 грн, що відповідає рахунку-фактурі № 4599373 від 29.10.2024, в якому вказано міжнародне автоперевезення по території України - 9353, 40 грн. А сума 6325, 60 грн вказана в рахунку-фактурі № 4599373 від 29.10.2024 за міжнародне автоперевезення за межами державного кордону України, тому відсутні розбіжності на які посилається митний орган.

На підставі викладеного, колегія суддів вказує, що позивачем надані необхідні транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Крім цього, чинним законодавством України не передбачено вичерпний перелік документів, які підтверджують вартість перевезення, тобто надані документи не суперечать митному кодексу.

Щодо доводів про те, що відсутні посередницькі транспортні договори, експедитор не є перевізником згідно CMR від 29.10.2024 № 443010, колегія суддів вказує, що як вже зазначалось відповідно до Розділу 2 Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2012-2021 від 20.12.2021 Експедитор (ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК- ЮА») при необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, зобов`язаний укладати від свого імені договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання та другими організаціями.

Щодо посилання апелянта на ненадання декларантом усіх витребуваних додаткових документів, передбачених частиною 3 ст. 53 МК України, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

У той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

У спірному випадку колегія суддів не вбачає ознак недостовірності задекларованої вартості.

Колегія суддів також зазначає, що спрацювання ризиків є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Таким чином, твердження відповідача щодо непідтвердження декларантом документально відомостей, зазначених в митній декларації, не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, митним органом не доведено наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, оскільки усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано, що, своєю чергою, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого підприємством товару.

У свою чергу, колегією суддів встановлено та не спростовано відповідачем, що позивачем були подані всі наявні документи, які давали змогу митному органу достовірно та обґрунтовано визначити митну вартість товарів, а також про те, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що ціна, вказана платником в митній декларації, об`єктивно підтверджується контрактом і наданим повним пакетом документів, передбачених статтею 53 Митного Кодексу України, та підлягає обчисленню.

Ураховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про надання позивачем належного та достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Відповідно, застосування митним органом другорядних методів - за ціною договору щодо ідентичних товарів та резервного методу визначення митної вартості, а також розрахунок скоригованої митної вартості є необґрунтованим.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із врахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та прийнятим без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, тому рішення коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000632/2 від 06.11.2024 та картка відмови №UA807200/2024/000759 є протиправними та підлягають скасуванню.

Оскільки саме прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішення про коригування митної вартості протиправним та його скасування є підставою для визнання протиправним та скасування сформованої Харківською митницею картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Об`єднання цих вимог є належним способом захисту порушених прав позивача, з урахуванням усталеної судової практики (постанова Верховного Суду від 17.05.2022 року у справі № 809/506/17 ).

Тому твердження відповідача, про обрання позивачем неналежного способу захисту у виді скасування картки відмови у митному оформленні товарів, випущених у вільний обіг №UA807200/2024/000759 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в цій картці наведено вимоги, виконання яких забезпечує митне оформлення, - подання нової МД з урахуванням відомостей, наведених у рішенні про коригування, тобто, подання нової митної декларації не було для декларанта повністю добровільним.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист права здійснити митне оформлення за митною вартістю, визначеною ним самостійно, а також інтересом, який полягає у одержанні правових підстав для повернення митних платежів, сплачених у зв`язку з прийняттям відповідачем спірних рішення про коригування митної вартості та картки відмови.

Таким чином, у випадку, коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у ст. 301 МК України, ст. 43 Податкового кодексу України та статті 45 Бюджетного кодексу України. Відтак, звертаючись до суду з цим позовом, позивач обрав належний спосіб захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12.04.2018 по справі № 820/2014/17.

Щодо вимог апелянта про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з митного органу витрат позивача з перекладу документів у розмірі 5607,50 грн, колегія суддів зазначає таке.

Представник позивача у позовній заяві зазначив, що з метою дотримання вимог ст. 15 КАС України ПАТ "ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ" оплатив послуги письмового перекладу технічної документації українською мовою з англійської мови та навпаки, документації та іншої інформації українською мовою з російської мови та навпаки.

Понесені витрати в частині перекладу склали 5 607, 50 грн., в т.ч. ПДВ 934, 58 грн., що підтверджується рахунком на оплату №П-1849/24 від 14.11.2024 та платіжною інструкцію №3582 від 18.11.2024, які містяться в матеріалах справи.

Вказані послуги з перекладу документів були надані Харківською торгово-промисловою палатою (, виписано - ОСОБА_1 , відповідальна особа - ОСОБА_2 ).

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 132, ч. 5 ст. 137 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на залучення перекладача підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що переклад документів замовлений позивачем після винесення оскаржуваного рішення та до початку розгляду даної справи та наданий до суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

За таких обставин, з огляду на доведеність позивачем фактичного розміру понесених витрат на залучення перекладача та недоведеність відповідачем обставин понесення позивачем розміру витрат у меншому розмірі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача судових витрат з перекладу документів у розмірі 5 607, 50 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці.

Посилання апелянта на те, що позивач з власної ініціативи поніс витрати з перекладу документів, у зв`язку з чим відповідач не має нести витрати на переклад позивачем документів, колегія суддів відхиляє, оскільки процесуальний закон дає право позивачеві на відповідне відшкодування.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги в частині вирішення питання про розподіл витрат з перекладу документів у розмірі 5 607, 50 грн.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 по справі № 520/11432/25 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий