Справа № 320/33899/24
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Сорочка Є.О.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій,

У С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області, вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску, рішення про застосування штрафних санкцій:

- від 10.05.2024 №24013/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 1020,00 грн;

- від 10.05.2024 №24011/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 12 580,00 грн;

- від 10.05.2024 №23998/10-36-24-05/ про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 5 245 850,38 грн;

- від 10.05.2024 №24002/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 248 804,56 грн;

- від 10.05.2024 №24003/10-36-24-05/ про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 437 154,23 грн;

- від 10.05.2024 №24004/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 20 733,71 грн;

- від 10.05.2024 №24007/10-36-24-05/ про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість у сумі 4 667 375,64 грн;

- від 10.05.2024 №24009/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість у сумі 257 885,69 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску від 10.05.2024 №Ф-24005/10-36-24-05/ на суму 704 302,73 грн;

- рішення №24006/10-36-24-05/ від 10.05.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 134 897,40 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що перевірка була проведена із процедурними порушеннями, а тому рішення, які були прийняті за її результатами, є протиправними. Зауважено, що причепи, напівпричепи та тягачі, які використовуються позивачем у господарській діяльності, не вважаються вантажними автомобілями, а тому не відносяться до переліку основних засобів подвійного призначення, при цьому, оскаржувані рішення про нарахування згрошового зобов`язання та штрафних санкцій є протиправними, адже висновки акта перевірки не відповідають фактичним обставинам справи.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій:

- від 10.05.2024 №24013/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 1020,00 грн;

- від 10.05.2024 №24011/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 12 580,00 грн;

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп) за рахунок бюджетних асигнувань до Головного управління Державної податкової служби у Київській області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в частині.

Також, Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині, якою задоволено позовні вимоги, з посиланням на порушення судом норм матеріального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року та призначено до розгляду у відкрито судовому засіданні на 18.06.2025.

06.05.2025, під № 10198 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача.

09.05.2025, під № 10608 відповідачем подано суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

13.05.2025, під № 10847 до суду від ФОП ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

18.06.2025 судом оголошено по справі перерву.

04.08.2025, під № 20192 позивачем надано суду додаткові пояснення по справі.

05.08.2025, під № 20397 відповідачем надано суду додаткові пояснення по справі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2025 зобов`язано ГУ ДПС у Київській області надати до Шостого апеляційного адміністративного суду інформацію про те, чи перебувають у трудових відносинах з ГУ ДПС у Київській області головний державний інспектор Прибитько Максим Валерійович та Черномаз Павло Сергійович та надати контактну інформацію про них, за для виклику у судове засідання, як спеціалістів, для надання пояснень суду, у строк до 20.08.2025. Зобов`язано ГУ ДПС у Київській області надати до Шостого апеляційного адміністративного суду розрахунок нарахованих ФОП ОСОБА_1 грошових зобов`язань та штрафних санкцій, у розрізі та з розкриттям інформації по періодам, спірним правовідносинам та сумам, нарахованим за кожне порушення норм ПК України, що є предметом розгляду в справі № 320/33899/24, у строк до 20.08.2025. Продовжено строк розгляду апеляційних скарг. Оголошено по справі перерву до 17.09.2025.

10.09.2025, під № 23999 до суду надійшли пояснення по справі.

16.09.2025 відповідачем надано суду додаткові пояснення по справі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2025 викликано у судове засідання призначене на 29.10.2025 для допиту в якості свідків посадових осіб ГУ ДПС у Київській області, які проводили документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 : ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 .

29.10.2025 судом оголошено по справі перерву.

У судовому засіданні представники позивача вимоги власної апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, щодо апеляційної скарги відповідача, заперечували проти її задоволення.

Представник апелянта ГУ ДПС у Київській області власну апеляційну скаргу підтримала, щодо апеляційної скарги позивача, то в її задоволенні просила відмовити в повному обсязі.

05.11.2025 судом оголошено вступну і резолютивну частини постанови.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДПС у Київській області в період з 19.02.2024, тривалістю 10 робочих днів (з урахуванням наказу від 01.03.2024 №548-П "Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки", було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 31.12.2022 з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За результатами перевірки, контролюючим органом було складено акт № 16564/10-36-24-05/ від 15.03.2024, в якому зафіксовані висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства:

- п.187.1 ст.187, п. 198.1, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в частині заниження податкового зобов`язання на загальну суму ПДВ 4 667 375,64 грн. станом на 31.12.2022;

- п.167.1 ст.167, п.177.1 ст.177, п.177.2 ст.177, пп. 177.4.6 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 Nє2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі -ПК України), пп.1 п.3 розд. IV Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 №859, в частині заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 29 143 613,24 грн. без ПДВ, в тому числі: за 2018 рік в сумі 4 504 032,01 грн., за 2019 рік в сумі 66 242,06 грн., за 2020 рік в сумі 4 946 331,50 грн., за 2021 рік в сумі 10 374 806,47 грн., за 2022 рік в сумі 4 902 305,76 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 5 245 850,38 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2022 на загальну суму 29 143 613,24 грн. ПДВ, в тому числі: за 2018 - в сумі 4 504 032,01 грн., за 2019 - в сумі 66 242,06 г) за 2020 - в сумі 4 946 331,50 грн., за 2021 - в сумі 10 374 806,47 грн., за 2022 - сумі 4 902 305,76 грн., що призвело до заниження військового збору від здійсненої підприємницької діяльності на загальну суму 437 154,23 грн., в т.ч.: за 2018 в сумі 67 560,48 грн., за 2019 в сумі 1 497,60 грн., за 2020 в сумі 74 194,97 грн., за 2021 в сумі 155 622,13 грн., за 2022 в сумі 73 534,59 грн.;

- п.63.3 ст.63 ПК України, до контролюючого органу не подано повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП за перевіряємий період 01.01.2018 по 31.12.2022, а саме 37 об`єктів оподаткування;

- Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів 16.09.2013 року №481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 року №1686/24218, в частині не вірного ведення ФОП ОСОБА_1 в 2019-2022 роках книги обліку доходів і витрат, а саме заповнення графи 9 «сума чистого оподатковуваного доходу»;

- п.121.1 ст.121 ПК України ФОП ОСОБА_1 не забезпечено зберігання первинних документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених ст.44 ПКУ строків їх зберігання, не надано контролюючому органу оригінали документів.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивачем подавались заперечення від 17.04.2024 року №17/04/24 на акт перевірки №16564/10-36-24-05/ від 15.03.2024, на які надійшла відповідь від Головного управління ДПС у Київській області від 06.05.2024 за №4743/12/10-36-24-05 про залишення висновків акту без змін.

За результатами перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області були прийняті податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску:

- від 10.05.2024 №24013/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 1020,00 грн.;

- від 10.05.2024 №24011/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 12 580,00 грн.;

- від 10.05.2024 № 23998/10-36-24-05/ про збільшення сум грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 5 24 850,38 грн.;

- від 10.05.2024 № 24002/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 248 804,56 грн;

- від 10.05.2024 № 24003/10-36-24-05/ про збільшення сум грошового зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 437 154,23 грн.;

- від 10.05.2024 №24004/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 20 733,71 грн;

- від 10.05.2024 №24009/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість в сумі 257 885,69 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску від 10.05.2024 № Ф-24005/10-36-24-05/ на суму 704 302,73 грн.;

- рішення №24006/10-36-24-05/ від 10.05.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 134 897,40 грн.

Наведене і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- щодо протиправності застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу (фінансових) санкції згідно рішень про застосування штрафних санкцій від 10.05.2024 року №24013/10-36-24-05/ , № 24011/10-36-24-05/ , норми ПК України не встановлюють строки подання повідомлення за формою №20-ОПП, що виключає одну з необхідних складових для притягнення особи до відповідальності згідно пунктом 117.1 статті 117 ПК України. Посилання відповідача на строки, встановлені наказом Мінфіну «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» №1588 від 09 грудня 2011 року є помилковим, оскільки санкція статті 117 ПК України передбачає відповідальність за порушення строків, встановлених виключно кодексом;

- висновки ГУ ДПС у Київській області про притягнення позивача до відповідальності за пунктом 117.1 статті 117 ПК України за неподання повідомлень за формою №20-ОПП є необґрунтованими, у зв`язку з чим податкові повідомлення-рішення від 10.05.2024 року №24013/10-36-24-05/ , № 24011/10-36-24-05/ , є протиправними та підлягають скасуванню.

Водночас, у частині відмови в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виснував, що:

- запасні частини, автодеталі, вузли, агрегати, паливо дизельне, олива моторна, автошини не відносяться до витрат підприємця;

- твердження позивача про те, що причепи (напівпричепи, які використовував позивач) не відносяться до вантажних автомобілів, не відповідає вимогам чинного законодавства та практики Верховного Суду;

- витрати фізичних осіб-підприємців на придбання запасних частин для ремонту вантажного автомобіля (тобто основними засобами подвійного призначення), а також вартість ремонту не відносяться до витрат підприємця. Позивач зазначає, що ним було надано всі первинні документи, які підтверджують правомірність формування витрат та списання товарно-матеріальних цінностей. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд виснував, що доводи позивача необґрунтованими, адже ФОП ОСОБА_1 до перевірки не було надано документального підтвердження щодо використання у підприємницькій діяльності, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів придбаних автозапчастин у 2020 році на суму 1363479,76 грн., у 2021 році на суму 2053608,31 грн., у 2022 році на суму 3286343,64 грн., а саме: актів списання/встановлення автозапчастин із зазначенням марки, моделі автотранспорту, конкретної дати встановлення запчастин;

- витрати палива повинні бути підтверджені первинними документами, які б давали змогу упевнитись у тому, що до складу втрат платником податків не включаються понаднормові витрати паливно-мастильних матеріалів.

- позивачем до матеріалів справи не було надано первинних документів, в яких було б належним чином відображено обсяги витрачених паливно-мастильних матеріалів, операції по яким такі паливно-мастильні матеріали витрачені, а також не надано первинних документів, якими б підтверджувались обсяги наданих послуг відповідно до кількості придбаних паливно-мастильних матеріалів. Відтак, позивачем неправомірно віднесено до складу валових витрат придбане та невикористане паливо у розмірі 16 156 937,34 грн без ПДВ, в т.ч. у 2018 році на суму 3 311 001,6 грн, у 2019 році на суму 4182058,72 грн, у 2020 році на суму 3582851,74 грн, у 2021 році на суму 3465063,16 грн, у 2022 році на суму 1615962,12 грн;

- позивачем самостійно було надано документи, які визначають розмір витрат на відрядження, що використанні ГУ ДПС при проведені перевірки. Під час проведення перевірки контролюючий орган може запитувати інформацію щодо порядку, сум, складу витрат, які включають до податкової декларації і у відповідності до п.п. 83.1.6 п. 83.1 ст. 83 ПК України така інформація може слугувати підставою для висновків під час проведення перевірки. Позивачем до позовної заяви було подано банківську виписку за 2021 рік, з якої вбачається, що у 2021 році позивачем не здійснювалось перерахування коштів на адресі ТОВ «АК-Експедиція» у сумі 4800000 грн. Таким чином, матеріали справи не містять документального підтвердження того, що позивачем було допущено похибку;

- матеріалами справи не підтверджено надання позивачем первинних документів, необхідних для обчислення і сплати податків та зборів.

- доводи податкового органу щодо завищення позивачем понесених витрат і, відповідно, заниження податку на доходи з фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору за період, що перевірявся, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому суд погоджується з висновками податкового органу про правомірність збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за зазначеними вище платежами.

Доводи апеляційної скарги позивача:

- перевірка контролюючим органом була проведена із процедурними порушеннями;

- в даній справі відповідно до долучених до матеріалів справи копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів апелянта (позивача) такі, зокрема є: Спеціалізований причіп-АВТОВОЗ, Вантажний-спеціалізований АВТОВОЗ, Причіп-спеціалізований ПР-АВТОВОЗ, Причіп-загальний ПР-АВТОВОЗ, а не сідельний тягач і напівпричеп ("вантажний автомобіль");

- за правилами ПК України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат;

- на підтвердження задекларованих витрат у перевіряємий період апелянт (позивач) до перевірки та суду надав первинні бухгалтерські документи: декларації, банківські виписки,договори оренди ТЗ, акти списання пального, реєстри доходів, витрат, заправок, руху авто, акти встановлення запчастин, видаткові накладні, податкові накладні, рахунки та рахунки-фактури, вихідні платежі, та інші документи. Дана обставина не заперечується сторонами щодо їх наявності та подання до перевірки та суду;

- висновки податкового органу та суду про порушення апелянтом (позивачем) податкового законодавства в основному стосуються виключно правомірності віднесення ФОП ОСОБА_1 сум, що підтверджують вказані документи, до складу витрат (витрат подвійного призначення (витрати на запасні частини, сервісне обслуговування та ремонт вантажних автомобілів, пального ("сідельного тягача і напівпричепа" до вантажних автомобілів);

- Податковий кодекс України не дає визначення терміну «утримання», а також залишає оціночними поняття щодо складу експлуатаційних витрат суб`єкта господарювання. Апелянт (позивач) звертає увагу на дотримання принципу правової визначеності в даній справі;

- витрати на утримання ТЗ, не можна ототожнювати з документально підтвердженими витратами апелянтом (позивача), що мали місце у ході господарської діяльності;

- апелянт звертає увагу на те, що у актах списання/встановлення автозапчастин, тощо які додані до справи зазначено: марки, моделі автотранспорту, конкретної дати встановлення запчастин;

- під час проведення перевірки на письмовий запит від 07.03.2024 №4600/10-36-24-05 ФОП ОСОБА_1 надав посадовим особам ГУ ДПС у Київській області, пояснення від 08.03.2024 №08/03/24 щодо запитуваної інформації та документальне її підтвердження, а також було надано для вивчення та перевірки всі наявні документи: акти списання пального; акти списання встановлених запчастин; документи, що підтверджують наявність у власності чи іншому праві користування транспортних засобів, які використовуються у підприємницькій діяльності; розшифровку щодо сум віднесених до складу «інших послуг» за 2018 р., 2019 р., 2020 р., 2021 р., 2022 р.; розшифровку щодо сум віднесених до складу «відшкодування шкоди по претензіях»; накази про відрядження працівників та кошториси добових до них. Зазначені документи також надавались до суду разом з позовом висновок про неправомірність визначення ФОП ОСОБА_1 витрат на придбання запасних частин та заміну запчастин, пального, що використовується автомобілями, є неправильним, оскільки вони не належать до витрат на утримання автомобіля у розумінні вищевказаних положень чинного законодавства, а тому мають включаються до підприємницьких витрат;

- позивач вважає необґрунтованим висновок контролюючого органу про неправомірне віднесення до складу валових витрат придбаного дизельного пального. Незрозумілою видається, як методика визначення контролюючим органом понесених апелянтом (позивачем) витрат непрямими методами, так і обрахунок сум, що підлягають сплаті до бюджету;

- водночас, до перевірки було надано Реєстри обліку руху транспортних засобів згідно ТТН та GPS регістраторів, які використовуються ФОП ОСОБА_1 , як первинні документи обліку роботи транспортних засобів. Зазначені документи також надавались до суду разом з позовом зазначаючи про невірне визначення норм списання пального, податковим органом при цьому не здійснений розрахунок витрат палива, який би був нормативно та документально обґрунтованим;

- копія уточнюючого загального реєстру витрат ФОП ОСОБА_1 за 2021 рік була додана до заперечень, але не врахована за результатами перевірки. Акт не містить законодавчих обґрунтувань відхилення ГУ ДПС у Київській області в прийнятті виправлених (правильних) відомостей про фактичні витрати на відрядження працівників;

- крім того, під час перевірки податковий орган не ставить питання щодо недостовірності первинних документів, які підтверджують господарські операції позивача з контрагентами за перевіряємий період.

Доводи апеляційної скарги відповідача:

- в порушення п. 63.3 ст. 63 ПК України, позивачем до контролюючого органу не подано повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП у перевіряємому періоді з 01.01.2018 по 31.12.2022 в кількості 37 одиниць;

- щодо ППР від 10.05.2024 № 24013/10-36-24-05/ , апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції в мотивувальній частині було вказано, що позивачем до перевірки не надано/не забезпечено зберігання первинних документів з питань обчислення і сплати податків/зборів, не надано оригінали документів, водночас, суд визнав протиправним та скасував дане ППР, з мотувуванням щодо подання Форми № 20-ОПП, з огляду на що, мотувальна та резолютивна частина рішення суду суперечать одна одній.

З урахуванням наведеного, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі по тексту також - ПК України).

Відповідно до підпунктів 19-1.1.4, 19-1.1.14 пункту 19-1 статті 19 ПК України, контролюючі органи виконують, зокрема, такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій та інші.

З метою реалізації своїх функцій, згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до норм пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до п. 86.7.5 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу на підставі висновку комісії контролюючого органу з питань розгляду заперечень протягом п`яти робочих днів, наступних за днем прийняття такого висновку комісією і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків, у порядку, визначеному підпунктом 86.7.1 цього пункту.

Відповідно до змісту наказу на проведення перевірки № 309-п від 07.02.2024, наказу про продовження строків проведення перевірки №548-п від 01.03.2024, направлення на проведення перевірки від 16.02.2024, вступної частини акту від 15.03.2024, запитів про надання документів, на яких міститься особистий підпис позивача, документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 була проведена за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2

Головним управлінням ДПС у Київській області було направлено на податкову адресу позивача ( АДРЕСА_2 ) наказ від 07 лютого 2024 року № 309 - п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» та повідомлення від 08.02.2024 № 55/10-36-24-06.

Вищезазначені документи були направлені 08.02.2024, про що свідчать долучені до матеріалів справи докази.

З наказу від 07 лютого 2024 року № 309-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 )» вбачається, що перевірка має розпочатися 19.02.2024, таким чином, відповідачем було направлено наказ та повідомлення за 10 календарних днів, як передбачено ПК України.

Також, з наказу «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » від 07 лютого 2024 року № 309-п вбачається, що перевірка проводилася з урахуванням норм, які визначені пунктом 9-25 до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та п.п. 69.35-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було досліджено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність з надання транспортних послуг з перевезення легкових автомобілів транспортними засобами спеціалізованого призначення (автовози), а саме тягачі та напівпричепи, які мають спеціальне гідравлічне підйомне обладнання. Вказаний вид діяльності підтверджується і матеріалами перевірки.

Для провадження вказаного виду господарської діяльності позивач має власні та орендовані транспортні засоби, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Позивач вважає, що причепи, напівпричепи та тягачі, які використовуються ним у господарській діяльності, у розумінні норм діючого законодавства України, не вважаються вантажними автомобілями, тому вони не відносяться до переліку основних засобів подвійного призначення.

Суд першої інстанції вказані доводи оцінив критично, з посиланням на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постановах від 04 березня 2021 року у справі № 500/2170/19, від 11 травня 2023 року у справі № 400/1580/19, від 19 листопада 2024 року по справі № 600/1113/20-а, зокрема, що сідельний тягач у поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та є транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак відноситься до категорії вантажних автомобілів. Водночас, автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми. Тому, за висновками суду першої інстанції, твердження позивача про те, що причепи (напівпричепи, які використовував позивач) не відносяться до вантажних автомобілів, не відповідає вимогам чинного законодавства та практиці Верховного Суду.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, а посилання на практику Верховного Суду незастосовними до спірних правовідносин, оскільки обставини справи не є релевантними, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України, в редакції, чинній з 1 січня 2017 року, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України, до основних засобів подвійного призначення віднесено земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі.

Тобто, для правильного застосування норми підпункту 177.4.5 пункту 177.4 ст. 177 ПК України, у даній справі необхідно вважати, що транспортні засоби, які позивач використовував у своїй господарській діяльності, є вантажними автомобілями, враховуючи, що характерною ознакою вантажного автомобіля є його призначення для перевезення вантажу, в т.ч і певного виду вантажу.

У акті перевірки контролюючий орган, дійшов висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства: п.2.1. Завищено витрати на суму вартості запчастин та ремонту тягачів і напівпричепів, що використовуються в господарській діяльності, на загальну суму 476 509,19 грн. без ПДВ, в т.ч.: в 2018 р. в сумі 242 430,41 грн.; в 2019 р. в сумі 234 078,78 грн., тому що сідельні тягачі і напівпричепи що є основними засобами, відносяться до основних засобів подвійного призначення; п.2.2. До перевірки не надано документального підтвердження щодо використання у підприємницькій діяльності автозапчастин, що встановлені на транспортні засоби, а саме актів списання/встановлення придбаних автозапчастин на загальну суму 6 703 431,71 грн. без ПДВ, в тому числі: в 2020 р. на суму 1 363 479,76 грн., в 2021 р. на суму 2 053 608,31 грн., в 2022 р. на суму 3 286 343,64 грн; п.2.3. Неправомірного віднесення до складу валових витрат придбане та не використане дизельне паливо на загальну суму 16 156 937,34 грн. без ПДВ, в т.ч.: в 2018 р. на суму 3 311 001,60 грн., в 2019 р. на суму 4 182 058,72 грн., в 2020 р. на суму 3 582 851,74 грн., в 2021 р. на суму 3 465 063,16 грн., в 2022 р. на суму 1 615 962,12 грн.

Таким чином, контролюючим органом було встановлено завищення валових витрат - внаслідок включення до складу витрат, витрат подвійного призначення (витрати на запасні частини, на сервісне обслуговування та ремонт вантажних автомобілів, пальне, тощо (сідельного тягача і напівпричепа до вантажних автомобілів); суми витрат на відрядження, що наведені в детальному розпису інших витрат який було надано ФОП ОСОБА_1 разом з поясненнями від 20.02.2024; завищено у порівнянні з сумами витрат на відрядження понесених згідно наказів на відрядження, кошторису витрат на відрядження та звітів про відрядження, на загальну суму 5 806 735,00 грн., в тому числі: в 2018 р. на суму 950 600,00 грн., в 2021 р. на суму 4 856 135,00 грн.

Разом з тим, в даній справі, відповідно до долучених до матеріалів справи копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів апелянта (позивача) такі, зокрема є: Спеціалізований причіп-АВТОВОЗ, Вантажний-спеціалізований АВТОВОЗ, Причіп-спеціалізований ПР-АВТОВОЗ, Причіп-загальний ПР-АВТОВОЗ, а не сідельний тягач і напівпричеп ("вантажний автомобіль").

Також, колегія суддів враховує й те, що на підставі п.177.2. ст.177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Так, необхідною умовою для віднесення включення сум до витрат, які пов`язані з отриманням доходів, належать саме документально підтверджені такі витрати за конкретний період, перелік який визначений розділом III ПК України, іяк слідує з матеріалів справи, такі документи позивачем надавалися, як до перевірки, так і долучені до матеріалів справи.

За правилами ст.177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (п.п.177.4.1 п.177.4 ст.174 ПК України); витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (пп.177.4.2 п.177.4 ст.174 ПК України); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом (пп.177.4.3 п.177.4 ст.174 ПК України); інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в пп.177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг" (пп.177.4.4 п.177.4 ст.174 ПК України).

Згідно з приписами пп.177.4.5 п.177.4 ст.174 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до положень пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

За змістом пп.164.1.3 п.164,1 ст.164 ПК України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із ст.177 цього Кодексу.

На підставі п.177.2 ст.177 ПК України, об`єктом оподаткування фізичної особи -підприємця, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Отже, на переконання колегії суддів, за правилами ПК України, підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

За правилами пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

На підтвердження задекларованих витрат у перевіряємий період, позивач до перевірки та суду надав первинні бухгалтерські документи: декларації, банківські виписки,договори оренди ТЗ, акти списання пального, реєстри доходів, витрат, заправок, руху авто, акти встановлення запчастин, видаткові накладні, податкові накладні, рахунки та рахунки-фактури, вихідні платежі, та інші документи. Дана обставина не заперечується сторонами щодо їх наявності та подання до перевірки та суду.

Водночас, на переконання колегії суддів, висновки податкового органу та суду першої інстанції про порушення позивачем податкового законодавства стосуються виключно правомірності віднесення ФОП ОСОБА_1 сум, що підтверджують вказані документи, до складу витрат (витрат подвійного призначення (витрати на запасні частини, сервісне обслуговування та ремонт вантажних автомобілів, пального ("сідельного тягача і напівпричепа" до вантажних автомобілів)).

Разом з тим, відповідно до долучених до матеріалів справи копій свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів апелянта (позивача) такі, зокрема є: Спеціалізований причіп-АВТОВОЗ, Вантажний-спеціалізований АВТОВОЗ, Причіп-спеціалізований ПР-АВТОВОЗ, Причіп-загальний ПР-АВТОВОЗ, а не сідельний тягач і напівпричеп, вантажний автомобіль.

До того ж, ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність з надання транспортних послуг з перевезення легкових автомобілів. Вказаний вид діяльності підтверджується й матеріалами перевірки. На підставі викладеного, вбачається висновок щодо помилковості доводів податкового органу про порушення позивачем пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України, адже такі витрати не належать до витрат подвійного призначення, а є безпосередніми витратами ФОП ОСОБА_1 , пов`язаними із веденням господарської діяльності з метою отримання прибутку.

Колегія суддів вважає, що, важливим також є те, що автовози не можуть використовуватись для інших цілей, а лише для господарської діяльності, тобто неможливе подвійне використання.

Крім того, слід також звернути увагу й на те, що «вантажні» автомобілі були виключені з п.177.4.6 ПК України Законом України від 16.01.2020 № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві».

Слід зазначити, що до складу витрат позивача включаються, зокрема, витрати на паливо, запчастини та інші матеріали, які безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (п.п.177.4.1 ст.177 ПК України). Водночас, цей підпункт дозволяє включати до складу підприємницьких витрати на ремонт та експлуатацію майна (майно це в тому числі Спеціалізований причіп-АВТОВОЗ, Вантажний-спеціалізований АВТОВОЗ, Причіп-спеціалізований ПР-АВТОВОЗ, Причіп-загальний ПР-АВТОВОЗ), що використовується в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Отже, в даному випадку, колегія суддів вважає, що витрати на утримання ТЗ, не можна ототожнювати з документально підтвердженими витратами позивача, що мали місце у ході господарської діяльності.

За правилами пункту 3.13 Положення про ТО і ремонт №102 до поточного ремонту ТЗ належать роботи, пов`язані з одночасною заміною не більше двох базових агрегатів (крім кузова і рами). Відтак, витрати на «роботи» не є витратами на конкретні ТМЦ, що використовуються у процесі господарської діяльності.

Крім того, Податковий кодекс України, не містить визначення (критеріїв), за яких обставин (умов) основні засоби подвійного призначення визначаються такими, що мають ознаки подвійного призначення, які б відповідно мали визначати на які цілі вантажні автомобілі можуть використовуватись частково/повністю фізичною особою-підприємцем, якщо їх власником є фізична особа. При цьому, не заперечуючи використання автомобілів у господарській діяльності, відповідач під час здійснення перевірки, дійшов до висновку, що транспортні засоби, які позивач використовує у своїй підприємницькій діяльності, є основними засобами подвійного призначення.

Згідно з пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закоконтролююну, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого, є можливість прийняти рішення на користь, як платника податків, так і контролюючого органу.

При цьому, як вже зауважовалось вище, Законом України від 16.01.2020 року № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» у пп.177.4.5 та177.4.6 п. 177.4 ст.177 ПК України слова «подвійного призначення» виключено, а у пп. 177.4.6 внесено правило, що витрати проведення з поточного ремонту основних засобів не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду. Крім цього, з переліку основних засобів, які не підлягають амортизації, виключено вантажні автомобілі.

Відтак, фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, вправі відносити до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, вартість матеріалів, комплектуючих виробів, запасних частин та інших матеріалів, а також витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів, пального.

Отже, за висновком колегії суддів, податковим органом помилково здійснюється ототожнення понять щодо придбання запасних частин, деталей, агрегатів, призначенням яких є встановлення на вантажні автомобілі, що використовуються у господарській діяльності, та поняттям утримання транспортного засобу, тому, з огляду на зазначені вище обставини, висновок відповідача з яким погодився суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні про неправомірність включення апелянтом (позивачем) витрат на придбання запчастин, автомобільних шин та паливно-мастильних матеріалів є помилковим, оскільки вони не належать до витрат на утримання вантажного автомобіля у розумінні вищевказаних

положень чинного законодавства, а тому мають включаються до підприємницьких витрат.

Токож, висновки викладені відповідачем в акті перевірки не враховують специфіки наявних у власності та користуванні ФОП ОСОБА_1 транспортних засобів, їх цільового призначення та сфери використання, тому акт перевірки не може вважатися обґрунтованим в цій частині, адже, у ході перевірки не було належним чином досліджено та в акті детально не відображено зв`язок витрат ФОП ОСОБА_1 з його фінансово-господарською діяльністю. Тому, посилання на норму Податкового кодексу України щодо витрат подвійного призначення, до яких законом віднесено придбання та утримання транспортних засобів, не є обгрунтованим. З документів фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 видно, що наведені вище витрати є витратами від господарської діяльності та напряму пов`язані з отриманими доходами від цієї діяльності.

Щодо висновків відповідача на повноту заповнення актів списання/встановлення автозапчастин, тощо, колегія суддів бере до уваги те, що за ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Колегією суддів досліджено, що у актах списання/встановлення автозапчастин, тощо, які додані до справи зазначено: марки, моделі автотранспорту, конкретної дати встановлення запчастин, при цьому, ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлено. Незаповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, а також відсутність максимальної деталізації не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Отже, наявність чи відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, самі по собі не є підставою для висновків про відсутність господарської операції. Якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про безтоварність операцій апелянта (позивача) та його контрагентів. Не наведено відповідачем й обставин та не надано доказів невідповідності господарських операцій цілям та завданням ФОП ОСОБА_1 ..

Здійснення господарської компетенції знаходиться за межами контролю податкового органу. В рамках здійснення податкового контролю податковий орган лише перевіряє реальність операцій з придбання товарів та послуг, наявність у платника належним чином оформлених первинних документів на підтвердження факту понесення витрат за цими операціями, однак без оцінювання доцільності, ефективності, впливу змістового наповнення на результат діяльності платника.

Крім цього, на противагу висновків податкового органу, звертає увагу на те, що під час проведення перевірки на письмовий запит від 07.03.2024 №4600/10-36-24-05, ФОП ОСОБА_1 надав посадовим особам ГУ ДПС у Київській області, пояснення від 08.03.2024 №08/03/24 щодо запитуваної інформації та документальне її підтвердження, а також було надано для вивчення та перевірки наступні документи: акти списання пального; акти списання встановлених запчастин; документи, що підтверджують наявність у власності чи іншому праві користування транспортних засобів, які використовуються у підприємницькій діяльності; розшифровку щодо сум віднесених до складу «інших послуг» за 2018 р., 2019 р., 2020 р., 2021 р., 2022 р.; розшифровку щодо сум віднесених до складу «відшкодування шкоди по претензіях»; накази про відрядження працівників та кошториси добових до них. Зазначені документи також надавались до суду разом з позовом.

Ремонт транспортних засобів та заміну запчастин ФОП ОСОБА_1 здійснює власними силами з використанням найманих працівників водіїв та автослюсарів, в орендованому промисловому приміщені за адресою: АДРЕСА_1 .. Також, для ремонту транспортних засобів та заміни запчастин, позивач залучає сторонні спеціалізовані авторемонтні підприємства. Зокрема, згідно первинних документів, що були надані до перевірки, в 2021р. від сторонніх спеціалізованих авторемонтних підприємств було отримано послуг з ремонту та заміні запчастин на загальну суму 285 780,99 грн. без ПДВ, а саме: від ПП «СБ ПЛЮС» () на загальну суму 30 205,33 грн.; від ТОВ «СКАНIЯ УКРАЇНА» () на загальну суму 117 378,86 грн.; від ТОВ «АВАНТI ГРУП» () на загальну суму 53 563,44 грн.; від ТОВ «ТРАК СЕРВIС ЛЬВIВ» () на загальну суму 84 633,36 грн. В 2022 р. від сторонніх спеціалізованих авторемонтних підприємств було отримано послуг з ремонту та заміні запчастин на загальну суму 488 356,50 грн. без ПДВ, а саме: від ТОВ «СКАНIЯ УКРАЇНА» () на загальну суму 126 391,23 грн.; від ТОВ «ТРАК СЕРВIС ЛЬВIВ» () на загальну суму 343 272,18 грн.; від ТОВ «МКТ» () на загальну суму 18 693,09 грн.

Таким чином, колегія суддів з`ясувала та вважає, що під час перевірки, позивачем було надано документи, що підтверджують витрати ФОП ОСОБА_1 за період з 2018 р. по 2022 р., з придбання та використання у підприємницькій діяльності, що були встановлені власними силами та з залученням сторонніх організацій, складають на загальну суму 7 817 050,56 грн. без ПДВ, в т.ч.: в 2018 р. на суму 867 697,23 грн.; в 2019 р. на суму 246 305,61 грн.; в 2020 р. на суму 1 363 479,76 грн., в 2021 р. на суму 2 054 745,95 грн., в 2022 р. на суму 3 284 822,01 грн.

При цьому, податкове законодавство не встановлює обов`язку створення актів встановлення запчастин та постійного ведення протягом звітного періоду списання таких запчастин, що, у свою чергу, спростовує висновок акта перевірки про порушенням ФОП ОСОБА_1 п.167.1 ст.167, п.177.1 ст.177, п.177.2 ст.177, пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, у зв`язку із включенням до

складу документально підтверджених витрат 2018 р. та 2019 р. суми витрат, на придбання запчастин та проведення ремонту тягачів і напівпричепів, на загальну суму 476 509,19 грн. без ПДВ, в т.ч.: в 2018 р. в сумі 242 430,41 грн.; в 2019 р. в сумі 234 078,78 грн..

Отже, за висновками колегії суддів, позиція ГУ ДПС у Київській області щодо висновку про наявність порушення податкового законодавства у ФОП ОСОБА_1 , яке вбачається в ненаданні під час перевірки «актів списання/встановлення запчастин із зазначенням марки, моделі автотранспорту та державного номерного знаку, конкретної дати встановлення запчастин», є необґрунтованою та помилковою. Наведеним вище також

спростовується висновок акта перевірки щодо неправомірного віднесення до складу валових витрат придбане та не використане дизельне паливо на загальну суму 16 156 937,34 грн. без ПДВ, в т.ч.: в 2018 р. на суму 3 311 001,60 грн., в 2019 р. на суму 4 182 058,72 грн., в 2020 р. на суму 3 582 851,74 грн., в 2021 р. на суму 3 465 063,16 грн., в 2022 р. на суму 1 615 962,12 грн..

Так, у акті перевірки відсутні докази того, що придбання запасних частин на вантажні автомобілі, пального є витратами на утримання транспортних засобів в розрізі пп.177.4.5. ст.177 ПК України (перелік витрат, що не включаються до складу витрат підприємця). Витрати позивача мають пряме відношення до витрат на експлуатацію майна, яке регулюється пп.177.4.4, п.177.4. ст.177 ПК України, та відносяться до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів. Отже, податковий орган з чим погодився суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково виснував поняття витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів та амортизаційні витрати на утримання основних засобів подвійного призначення, таких, як витрати на придбання та пов`язані з ним платежі, витрати, які регулюються законом щодо переобладнання ТЗ, постановки та зняття з обліку, охорони, проведення обов`язкового технічного контролю, який регулюється законодавством та вимагає відповідних платежів передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до

законодавства.

Тому, висновок про неправомірність визначення ФОП ОСОБА_1 витрат на придбання запасних частин та заміну запчастин, пального, що використовується автомобілями, є безпідставним, оскільки вони не належать до витрат на утримання автомобіля у розумінні вищевказаних положень чинного законодавства, а тому, мають включатися до витрат.

Також, ще одним висновком податкового органу, на підставі наданих до перевірки документів та пояснень, разом з загальним реєстром витрат (детального розпису витрат) окремо за кожний звітний календарний рік з 2018 р. по 2022 р., перевіркою встановлено, що до складу витрат віднесено витрати на придбання дизельного пального у період з 2018 р. по 2022 р. на загальну суму 38 863 460,84 грн. без ПДВ, в т.ч.: в 2018 р. на суму 5 620 597,46 грн., в 2019 р. на суму 6 894 180,66 грн., в 2020 р. на суму 5 334 321,24 грн., в 2021 р. на суму 6 987 567,64 грн., в 2022 р. на суму 14 026 793,84 грн. Згідно акту від 15.03.2024р. №16564/10-36-24-05/ про результати документальної планової виїзної перевірки, контролюючий орган здійснив розрахунок витрат пального автомобільним транспортом, що використовується ФОП ОСОБА_1 в господарській діяльності для надання послуг з перевезення легкових автомобілів. Для проведення розрахунку витрат палива, контролюючим органом на підставі даних ЄРПН та наданих до перевірки товарно-транспортних накладних за період з 2018 р. по 2022 р. визначив загальну кількість кілометрів маршрутів наданих транспортних послуг, що складає 1 993 513,19 км, в т.ч.: в 2018 р. в розмірі 299 947,51 км; в 2019 р. в розмірі 352 223,00 км; в 2020 р. в розмірі 227 463,57 км; в 2021 р. в розмірі 457 468,11 км; в 2022 р. в розмірі 299 947,51 км.

Вказане було підтверджено і представником відповідача у судовому засіданні. Фактично, контролюючий орган на підставі Норм від 10.02.1998 № 43, самостійно розрахував норму витрат палива у розмірі 35 л/100 км для автомобільного транспорту, що використовується ФОП ОСОБА_1 в господарській діяльності для надання послуг з перевезення легкових автомобілів, а саме: MERCEDES-BENZ модель ACTROS 1836, MAN модель TGS 18.400, Scania модель Р410. На підставі розрахованих даних про кілометраж маршрутів наданих транспортних послуг та норми витрат палива, контролюючий орган самостійно розрахував кількість пального використаного з 2018 р. по 2022 р. під час здійснення господарської діяльності, що в загальній кількості складає 1 177 427,85 літрів, в т.ч.: в 2018 р. в розмірі 104 981,63 л; в 2019 р. в розмірі 123 278,27 л; в 2020 р. в розмірі 79 612,25 л; в 2021 р. в розмірі 160 113,84 л; в 2022 р. в розмірі 241 455,87 л.

Приймаючи розраховану кількість пального, як використаного в господарській діяльності, та середню ціну придбаного пального окремо за кожний звітний календарний рік, контролюючий орган встановив, що до складу документально підтверджених витрат з придбання пального з 2018 р. по 2022 р. включається загальна сума в розмірі 22 706 523,50 грн. без ПДВ, в т.ч.: в 2018 р. на суму 2 309 595,86 грн. враховуючи середню ціну пального в розмірі 22,00 грн.; в 2019 р. на суму 2 712 121,94 грн. враховуючи середню ціну пального в розмірі 22,00 грн.; в 2020 р. на суму 1 751 469,50 грн. враховуючи середню ціну пального в розмірі 22,00 грн.; в 2021 р. на суму 3 522 504,48 грн. враховуючи середню ціну пального в розмірі 22,00 грн.;в 2022 р. на суму 12 410 831,72 грн. враховуючи середню ціну пального в розмірі 51,40 грн.

У акті від 15.03.2024р. № 16564/10-36-24-05/ зроблено висновок про неправомірне віднесення до складу валових витрат придбаного та не використаного в господарській діяльності дизельного пального на загальну суму 16 156 937,34 грн. без ПДВ, в т.ч.: в 2018 р. на суму 3 311 001,60 грн., в 2019 р. на суму 4 182 058,72 грн., в 2020 р. на суму 3 582 851,74 грн., в 2021 р. на суму 3 465 063,16 грн., в 2022 р. на суму 1 615 962,12 грн.

Колегія суддів вважає вказані висновки контролюючого органу, з якими погодився суд першої інстанції необґрунтованими та недоведеними, адже належним чином не визначено та не доведено методику визначення контролюючим органом понесених позивачем витрат непрямими методами, так і обрахунок сум, що підлягають сплаті до бюджету. Допитаний під час апеляційного перегляду свідок, інтеспектор, який приймав участь у проведенні перевірки позивача, також не зміг вказане пояснити та навести підстави для неврахування наданих позивачем Реєстрів обліку руху транспортних засобів згідно

ТТН та GPS регістраторів, які використовуються ФОП ОСОБА_1 , як первинні документи обліку роботи транспортних засобів. Крім цього, при проведенні перевірки посадовими особами відповідача не залучались спеціалісти, які мають необхідні знання для здійснення таких висновків, які б давали підстави вважати податковому органу про завищення витрат палива.

Так, в акті перевірки, загальну кількість кілометрів маршрутів наданих транспортних

послуг наведено у таблицях за період з 2018 р. по 2022 р., окремо за кожний звітний календарний рік. Таблиці складено на підставі даних податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних зареєстрованих в ЄРПН про номенклатуру товарів/послуг.

Контролюючий орган, визначив загальну кількість кілометрів маршрутів

наданих транспортних послуг, що складає 1 993 513,19 км. протягом 2018 - 2022 років, але не зазначив методики, методології і джерела, які було використано для встановлення загальної кількості кілометрів наданих послуг.

На противагу чому, до перевірки було надано Реєстри обліку руху транспортних засобів згідно ТТН та GPS регістраторів, які використовуються ФОП ОСОБА_1 , як первинні документи обліку роботи транспортних засобів. Зазначені документи також надавались до суду разом з позовом.

Колегіяєю суддів було встановлено, що на автомобілях, які використовуються ФОП ОСОБА_1 в господарській діяльності, встановлено обладнання GPS-моніторингу руху транспорту. На підставі даних GPS-моніторингу здійснюється контроль, адміністрування, диспетчеризація руху транспортного засобу, а також відстежується та фіксуються в електронному виді дані про місцезнаходження транспорту, кілометраж відстані що проїхав транспорт, напрям, швидкість руху, кількість та тривалість зупинок, стоянок, кількість витраченого пального. Усі ці параметри система супутникового стеження фіксує, забезпечує доступ до них у режимі реального часу, систематизує в аналітичних звітах, які дають інформацію для прийняття управлінських рішень, що дозволяють оптимізувати процеси господарської діяльності.

На запитання колегії суддів, представником позивача надано пояснення, згідно яких, послуги GPS-моніторингу транспорту ФОП ОСОБА_1 отримує від ФОП ОСОБА_4 ), ТОВ «СКАЙ-ТРЕК» (), ТОВ «РУПТЕЛА Україна» (). Копії реєстрів обліку руху транспортних засобів ФОП ОСОБА_1 за період з 2018 р. по 2022 р. надавались до перевірки та були долучені до

матеріалів справи. При цьому, відповідачем не надано обґрунтувань щодо відхилення у прийняті наданих ФОП ОСОБА_1 первинних документів, які розкривають інформацію щодо фактичної кількості кілометрів, що проїхали транспортні протягом 2018 - 2022 років.

Крім цього, перелічені в таблицях податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних не містять дані про фактичну відстань що вимірюється в кілометрах між місцем завантаження і місцем розвантаження.

На переконання колегії суддів, розрахована контролюючим органом відстань між пунктами не враховує фактичний маршрут перевезення, який може бути довшим, ніж визначений контролюючим органом.

Таким чином, розрахований контролюючим органом кілометраж перевезення товарів виключно на підставі даних ЄРПН та наданих до перевірки товарно-транспортних накладних за період з 2018р. по 2022р. не враховує кілометраж, який необхідно подолати транспортному засобу для виконання послуги з перевезення. Розрахунок норм витрат пального, на підставі недоведених даних про кілометраж, свідчить про неправильне встановлення норми витрат пального.

Також, як було встановлено під час апеляційного розгляду, реальність придбання та проведення оплати за пальне та його подальше використання для здійснення господарської діяльності, а також на підтвердження здійснення перевезень та формування витрат, до перевірки та суду надано належним чином оформлені документи первинного бухгалтерського обліку, а саме: договори про надання послуг перевезення, акти прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг), товарно-транспортні накладні (CMR), рахунки - фактури, банківські виписки, договори про технічне обслуговування та ремонт автомобілів, договори купівлі - продажу нафтопродуктів, видаткові накладні з детальним розписом заправок за паливними картками, договорами купівлі-продажу автозапчастин, податкові накладні, видаткові накладні від постачальників товарів (робіт, послуг), документи про право власності на транспортні засоби, документи про право користування автовозами та причепами, подорожні листи, посвідчення на відрядження водіїв, накази про відрядження, акти про списання палива, акти про встановлення запчастин, трудові договори з водіями та автослюсарями, договір оренди нерухомого об`єкту що використовується для проведення ремонтів транспортних засобів.

Колегія суддів вважає висновок контролюючого органу в частині завищення витрат на придбання палива в розмірі 16 156 937,34 грн., в т.ч. у 2018 році на суму 3 011 001,60 грн, у 2019 році на суму 4 182 058,72 грн, у 2020 році на суму 3 582 851,74 грн, у 2021 році на суму 3 465 063,16 грн, у 2022 році на суму 1 615 962,12 грн., необгрунтованим та недоведеним.

Слід також врахувати й те, що під час проведення перевірки на письмовий запит від 16.02.2024р. №9447/6/10-36-24-05, ФОП ОСОБА_1 надав посадовим особам ГУ ДПС у Київській області пояснення від 20.02.2024р. №20/02/24 щодо запитуваної інформації та документальне її підтвердження. Крім того, контролюючому органу було надано для перевірки та вивчення первинні документи, що використовуються в податковому обліку 2018-2022 роках (отримані та видані видаткові накладні, податкові накладні, акти виконання робіт (надання послуг), товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату виконаних робіт (наданих послуг), фіскальні чеки, квитанції до приходних касових ордерів, товарні чеки, банківські виписки тощо), регістри доходів і витрат, детальну інформацію (розписом), щодо сум віднесених до складу інших витрат в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2018р., 2019р., 2020р., 2021р. та 2022р., трудові договори з найманими особами, розпорядження про прийняття на роботу і звільнення, відомості про нараховану та виплачену заробітну плату, накази на відрядження, подорожні листи, посвідчення про відрядження, звіти про використання коштів, розрахунково-платіжні відомості про виплати на відрядження та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

На письмовий запит від 16.02.2024 №9447/6/10-36-24-05, ФОП ОСОБА_1 разом з поясненнями від 20.02.2024 р. №20/02/24 контролюючому органу було надано загальній реєстр витрат ФОП ОСОБА_1 , з детальною інформацію (розписом), щодо сум віднесених до складу інших витрат в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік.

Як зауважив представник позивача, до рядку «Добові на відрядження» загального реєстру витрат за 2021р. помилково було вписано суму 4 800 000,00 грн., яка фактично є витратами за послуги оренди транспортних засобів, що використовується ФОП ОСОБА_1 в господарській діяльності, згідно договорів оренди №АВ-04/01-16 від 04.01.2016р. та №ПР-04/01-16 від 04.01.2016р. з ТОВ «АК-Експедиція» (). Договори оренди разом з додатками та первинними документами були надані контролюючому органу під час проведення перевірки та додані до матеріалів справи. За результатами перевірки, у т.ч. взаємовідносин ФОП ОСОБА_1 з ТОВ «АК-Експедиція», кредиторської заборгованості не встановлено. У загальному реєстрі витрати, пов`язанні з орендою транспортних засобів помилково було внесено в іншу строку витрат - добові на відрядження. Копія уточнюючого загального реєстру витрат ФОП ОСОБА_1 за 2021 рік була додана до заперечень, але не врахована за результатами перевірки. Тобто, у даному випадку, вбачається не факт самого порушення, а наявність помилки в наданих розрахунках, які потім були виправлені, однак, не враховані контролюючим органом. Акт не містить обґрунтувань відхилення ГУ ДПС у Київській області в прийнятті виправлених (правильних) відомостей про фактичні витрати на відрядження працівників.

Посилання відповідача на те, що до перевірки не були надані докази оплати взаємовідносин з ТОВ «АК-Експедиція», є необгрунтованим, оскільки сторони вправі самостійно визначати та регулювати договірні відносини між собою. Податковий орган мав можливість провести зустрічну перевірку контрагента апелянта та з`ясувати достовірність відображеної у наданих ФОП ОСОБА_1 документах інформації, проте таким правом не скористався. Отже, податковим органом не враховано, що оплата за послуги отримана ТОВ «АК-Експедиція» від ФОП ОСОБА_1 не у грошовій формі, а шляхом зарахування

однорідних зустрічних вимог (взаємозаліку), що передбачено та не суперечить пункту 177.2 статті 177 ПК України та частини 1 статті 601 Цивільного кодексу України та умовами договорів оренди, зазначене підтверджується: додатковою угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 20.10.2021 №20-10/21 до договору оренди від 04.01.2016 №АВ-04/01-16 (ДОДАТОК 14 до позовної заяви, Договора оренди ТС 2018-2022), актом №1-АВ про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2021, додатковою угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.10.2021 №27-10/21 до договору оренди від 04.01.2016 №ПР-04/01-16, актом №2-ПР про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2021.

З урахування зазначеного, на думку колегії суддів, висновок контролюючого органу в частині завищення витрат на відрядження працівників, на загальну суму 5 810 385,00, в т.ч.: в 2018 р. в сумі 950 600,00 грн.; в 2021 р. в сумі 4 856135,00 грн. є помилковим. Також, спростовується і висновок відповідача, викладений в пп.2.1.2.2. акту перевірки, про завищення документально підтверджених витрат, що пов`язані із здійсненням господарської діяльності з 01.01.2018 р. по 31.12.2022 р., на загальну суму 29 143 613,24 грн. без ПДВ, в тому числі: за 2018 рік в сумі 4 504 032,01 грн., за 2019 рік в сумі 4416137,50 грн., за 2020 рік в сумі 4 946 331,50 грн., за 2021 рік в сумі 10 374 806,47 грн., за 2022 рік в сумі 4 902 305,76 грн; про заниження суми чистого доходу на загальну суму 29 143 613,24 грн. без ПДВ, в тому числі: за 2018 рік в сумі 4 504 032,01 грн., за 2019 рік в сумі 4416137,50 грн., за 2020 рік в сумі 4 946 331,50 грн., за 2021 рік в сумі 10 374 806,47 грн., за 2022 рік в сумі 4 902 305,76 грн., та порушення п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України; заниження суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 5 245 850,38 грн., в т.ч.: за 2018 рік в сумі 810 725,76 грн., за 2019 рік в сумі 794 904,75 грн., за 2020 рік в сумі 890 339,67 грн., за 2021 рік в сумі 1 867 465,16 грн., за 2022 рік в сумі 882 415,04 грн., та порушення п.167.1 ст.167, п.177.2 ст.177 ПК України.

З огляду на те, що саме з суми чистого оподатковуваного доходу здійснюється нарахування та сплата військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то і висновки що наведені в п.2.5.5.1 акту від 15.03.2024 р. № 16564/10-36-24-05/ про заниження ЄСВ у сумі 704 302,73 грн. та в п.2.7.5.1 акту від 15.03.2024 р. № 16564/10-36-24-05/ про заниження військового збору у сумі 437 154,23 грн., також є незаконними та необґрунтованими.

Також, спростовується висновок перевірки, що наведено в п.2.6.1 та 2.6.3 акту від 15.03.2024р. №16564/10-36-24-05/ про порушення п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.5, п.198.6 ст.198 ПК України, у зв`язку з невикористанням ФОП ОСОБА_1 з 2018р. по 2022р. в господарській діяльності придбаних автозапчастин на загальну суму 7 179 940,90 грн. та пального на загальну суму 16 156 937,34 грн., в частині заниження податкового зобов`язання на загальну суму ПДВ 4 667 375,64 грн. станом на 31.12.2022.

Згідно положень ПК України, нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до матеріалів перевірки, у позивача наявні податкові накладні, отримані від контрагентів, належним чином зареєстровані в ЄРПН, які є обов`язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту. За змістом акту від 15.03.2024 № 16564/10-36-24-05/ , перевіркою не встановлено порушень реєстрації податкових накладних. Крім того, під час перевірки податковий орган не ставив питання щодо недостовірності первинних документів, які підтверджують господарські операції позивача з контрагентами за перевіряємий період.

Колегія суддів також звертає увагу і на те, що обставини надання до перевірки актів про встановлення деталей і вузлів та заміну складових частин (акти списання запчастин), також підтверджується листом про розгляд заперечень від 06.05.2024 №4743/12/10-36-24-05 контролюючого органу та прийняття висновку комісії контролюючого органу з питань розгляду заперечень, який містить перелік наданих до перевірки актів про встановлення деталей і вузлів та заміну складових частин за період з 2018 р. по 2022 р.

Таким чином, на переконання колегії суддів, податковий орган не забезпечив всебічного та повного з`ясування обставин господарської діяльності позивача, які мають істотне значення у межах спірних правовідносин, а проведений відповідачем аналіз зазначених вище первинних документів, не є достатнім для висновку про наявність порушень з боку позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2025 було викликано у судове засідання призначене на 29.10.2025 для допиту в якості свідків посадових осіб ГУ ДПС у Київській області, які проводили документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 : ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 . Так, у судове засідання з`явився ОСОБА_2 , який пояснив, що приймав участь у проведенні перевірки позивача та підписував акт, проте по суті перевірки, наданих позивачем документів та висновків перевірки пояснень не зміг надати, посилаючись на те, що не пам`ятає таких обставин, а також, що не він аналізував надані документи та не здійснював їх безпосереднє дослідження.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено тягар доказування правомірності прийнятого рішення, не здійснив належних, у розумінні процесуального закону, заходів щодо доведення обставин, покладених в основу акта перевірки та прийнятих за наслідками його складення рішень.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що винесені податкові повідомлення-рішення № 23998/10-36-24-05/, № 24002/10-36-24-05/, № 24003/10-36-24-05/ ,№24004/10-36-24-05/ , № 24007/10-36-24-05/ , № 24009/10-36-24-05/ , вимога про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску від 10.05.2024р. № Ф-24005/10-36-24-05/ , рішення № 24006/10-36-24-05/ від 10.05.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є незаконними та необґрунтованими, а тому підлягають скасуванню.

Вимога щодо "обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень" означає, що таке рішення повинне прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Цей критерій вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так й інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього суб`єкт владних повноважень має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків. Несприятливе для особи рішення повинне бути вмотивованим.

Щодо висновків суду першої інстанції в частині протиправності застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу (фінансових) санкції згідно рішення про застосування штрафних санкцій від 10.05.2024 № 24011/10-36-24-05/ , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що норми ПК України не встановлюють строки подання повідомлення за формою №20-ОПП, що, в свою чергу, виключає одну з необхідних складових для притягнення особи до відповідальності згідно пунктом 117.1 статті 117 ПК України, тому посилання відповідача на строки, встановлені наказом №1588 від 09 грудня 2011 року, є помилковим, оскільки санкція статті 117 ПК України передбачає відповідальність за порушення строків, встановлених виключно кодексом. Тобто, в наказі №1588 є строки виключно повідомлення про об`єкт оподаткування (яких в Податковому кодексі України не міститься) за формою 20-ОПП, однак повідомлення про об`єкт оподаткування не є тотожним заяві про взяття на облік. Отже, неповідомлення про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП не є підставою для відповідальності згідно пунктом 117.1 статті 117 ПК України, тому прийняте рішення в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню, а висновки суду першої інстанції є правильними та не підлягають зміні.

Також, в цій частині висновків суду першої інстанції було охоплено і податковим повідомленням-рішенням від 10.05.2024 № 24013/10-36-24-05/, проте, останнє стосується не подання форми 20-ОПП, а судом першої інстанції в мотивувальній частині було вказано, що позивачем до перевірки не надано/не забезпечено зберігання первинних документів з питань обчислення і сплати податків/зборів, не надано оригінали документів, водночас, суд визнав протиправним та скасував дане ППР, з мотувуванням щодо подання Форми № 20-ОПП, з огляду на що, мотувальна та резолютивна частина рішення суду суперечать одна одній. За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів встановила. Що в цій частині, контролюючим органом фактично ототоженено наявність недоліків/відсутність всіх реквізитів у наданих документах, з відсутністю таких/неподанням взагалі, проте, такі висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження, з огляду на що, рішення суду першої інстанції від 28 лютого 2025 року підлягає зміні в мотивувальній частині щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 10.05.2024 №24013/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 1020,00 грн, у редації мотивувальної частини цієї постанови. Доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині є частково обґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача в частині посилання на процедурні порушення при проведенні перевірки та оформленні її результатів, колегія суддів зазначає, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Не кожен дефект акта призводить до його неправомірності. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, які не впливають на його дійсність. Отже, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, колегія суддів вважає, що порушення процедури проведення перевірки з урахуванням посилань позивача в цій частині, не впливають на висновки перевірки по суті.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення.

У відповідності до ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з недодержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято судове рішення з неповним з`ясуванням всіх обставин справи та недодержанням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду в частині вимог, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог, з прийняттям нової постанови у відповідній частині про задоволення позовних вимог. У частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 10.05.2024 №24013/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 1020,00 грн, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині.

Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у Київській області підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу, згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України, шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, з урахуванням вже розподіленої частини судом першої інстанції, в розмірі 59348,80 грн.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у Київській області - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної податкової служби у Київській області, вимоги про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску, рішення про застосування штрафних санкцій: від 10.05.2024 №23998/10-36-24-05/ про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 5 245 850,38 грн; від 10.05.2024 №24002/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 248 804,56 грн; від 10.05.2024 №24003/10-36-24-05/ про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 437 154,23 грн; від 10.05.2024 №24004/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 20 733,71 грн; від 10.05.2024 №24007/10-36-24-05/ про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість у сумі 4 667 375,64 грн; від 10.05.2024 №24009/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість у сумі 257 885,69 грн; вимоги про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску від 10.05.2024 №Ф-24005/10-36-24-05/ на суму 704 302,73 грн; рішення №24006/10-36-24-05/ від 10.05.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 134 897,40 грн.

Прийняти нову постанову в цій частині, якою позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 10.05.2024 №23998/10-36-24-05/ про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 5245850,38 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 10.05.2024 №24002/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 248804,56 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 10.05.2024 №24003/10-36-24-05/ про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 437154,23 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 10.05.2024 №24004/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 20733,71 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 10.05.2024 №24007/10-36-24-05/ про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість у сумі 4667375,64 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 10.05.2024 №24009/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість у сумі 257885,69 грн.

Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 10.05.2024 №Ф-24005/10-36-24-05/ на суму 704302,73 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області №24006/10-36-24-05/ від 10.05.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 134897,40 грн.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року змінити в мотивувальній частині щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 10.05.2024 №24013/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 1020,00 грн.

У іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 59348,80 грн (п`ятдесят дев`ять тисяч триста сорок вісім гривень 80 коп).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови складено 11.11.2025.