Справа № 320/43234/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м. Київ № 320/43234/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аі Бі Джі»

до Київської митниці Державної митної служби

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Аі Бі Джі» з позовом до Київської митниці Державної митної служби, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2023/000166/2 від 23.10.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним було подано достатньо доказів на підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом. Проте Київською митницею, всупереч вимогам діючого законодавства за результатами опрацювання поданих митних декларацій та документів, винесена картка відмови у прийнятті митної декларації та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Позивачем наголошувалося, що Київською митницею в оскаржуваному рішенні не наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не зазначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. Позивач не погоджується із зазначеними у рішенні доводами митного органу та стверджує, що подані ним документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують митну вартість товару.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач направив на адресу суду відзив, в якому не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що оскільки в документах, які надані позивачем до Київської митниці, містились розбіжності та були відсутні всі відомості що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VІ, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VІ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митного органу у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

19.10.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «Аі Бі Джі» до Київської митниці було подано електронну митну декларацію № 23UА58U0.

Згідно цієї МД заявлені до митного оформлення в режимі імпорт товари:

- пилопродукція з деревини листяних тропічних порід у вигляді профільованого погонажу: пиломатеріали розпиляні, стругані, шліфовані, профільовані. Дошка (рифлена з двох сторін) з деревини породи «Мербау» (Merbau Decking Silent); торгівельна марка: CV. LENTERA KARYA SAMUDERA; виробник: CV. LENTERA KARYA SAMUDERA; країна виробництва: Індонезія.

Задекларовані товари поставлено на адресу позивача на виконання умов зовнішньоекономічного контракту № 03/04 від 03.04.2023, який укладений з Mpai Plus LTD (Flat 10C, ACME Bldg. 28 Nanqing Street Kowloon, Hong Kong) на підставі товаросупровідних документів:

-додаткова угода до Контракту №1 від 01.06.2023;

- рахунок-фактура (інвойс) №237/LKS/VII/2023 від 05.07.2023;

- пакувальний лист №237/LKS/VII/2023 від 05.07.2023;

- рахунок-проформа №V7 від 11.04.2023;

- рахунок-проформа №V8 від 11.04.2023;

- коносамент №2307GEF188-01 від 09.07.2023;

- накладна УМВС (SMGS consignment note (rail) №31500944 від 13.09.2023;

- супровідний документ Т1 №23PL322080NU64T4F3 від 06.09.2023;

- фотосанітарний сертифікат №2023.2.1401.0.K10.E.004432 від 10.07.2023;

- сертифікат про походження товару №1051799/SMR/2023 від 28.07.2023.

Разом з МД на підтвердження митної вартості товарів подано наступні документи:

-зовнішньоекономічний контракт №03/04 від 03.04.2023 з перекладом;

- додаткова угода до Контракту №1 від 01.06.2023;

- рахунок-фактура (інвойс) №237/LKS/VII/2023 від 05.07.2023;

-рахунок-проформа №№V7 від 11.04.2023 та №V8 від 11.04.2023;

-платіжні інструкції в іноземній валюті №14 від 19.04.2023, №29 від 12.06.2023;

- договір транспортного експедирування №3005/2018 від 30.05.2018;

- рахунки на оплату за перевезення №385 від 22.08.2023, №448 від 11.09.2023;

- платіжні інструкції про оплату транспортних послуг №4349 від 22.08.2023, №4461 від 14.09.2023;

- довідка про транспортні витрати №ОL01421 від 08.09.2023 та інформаційний лист №2010/2023-1 від 20.10.2023;

- заявка на перевезення №13 від 28.06.2023.

Додатково, в порядку ч. 6 ст. 53 МК України, декларантом подано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 01.04.2023; митна декларація країни відправника №8 від 07.07.2023 з перекладом.

За результатами розгляду поданих документів, митницею 23.10.2023 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2023/000166/2.

Не погоджуючись із вказаним рішенням про коригування митної вартості товарів та вважаючи його необґрунтованим та протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з такого.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний кодекс України від 13.03.2012 № 4495-VI, у редакції на час виникнення спірних правовідносин ( надалі - МК України) визначає, зокрема:

- митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. ( стаття 49 МК України);

- декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. ( частина друга статті 52 МК України)

- у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. ( стаття 53 МК України)

- перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведено у частині другій статті 53 МК України.

- у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (згідно з переліком). ( частина третя статті 53 МК України);

- забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. ( частина п`ята - шоста статті 53 МК України);

- митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості ( пункти 1 та 2 частини п`ятої статті 54 МК України);

- митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.( частина шоста статті 54 МК України);

- рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. ( частина друга статті 55 МК України);

- у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів. ( частина сьома статті 55 МК України);

- протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. ( частина восьма статті 55 МК України);

- визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. ( частини перша-четверта статті 57 МК України)

- у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. ( частини 5-6 статті 57 МК України).

- метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга статті 58 МК України)

- митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. ( частини четверта - п`ята статті 58 МК України).

З аналізу зазначених положень Митного кодексу України вбачається, що декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України.

При цьому, наведені приписи МК України надають митному органу право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Щодо вказаного, то Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу суду, а саме, постанови від 19 лютого 2019 року у справі №804/1316/16, від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 6 травня 2020 року у справі №140/1713/19, від 25 листопада 2020 року у справі №1.380.2019.001657, від 15 квітня 2021 року у справі № 804/14964/15).

Отже, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Спірність питання полягає у правомірності рішення митного органу про коригування митної вартості товарів у зв`язку з не поданням декларантом усіх документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, та не спростуванням у додатково поданих документах розбіжностей.

Вказаний висновок митного органу ґрунтується на обставинах, викладених у пункті 33 оскаржуваного рішення № UA 100000/2023/000166/2 від 23.10.2023, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною контракту.

Першою підставою, на думку митниці, для витребування додаткових документів стало неподання до митного оформлення підтвердження витрат на транспортування від безпосередніх перевізників.

Так, для організації перевезень Товарів позивачем було укладено договір транспортного експедирування № 3005/2018 від 30.05.2018 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Оверсіз Лоджистік» (далі - Експедитор).

Відповідно до п. 1.1. договору Експедитор зобов?язується за плату і за рахунок Клієнта організувати надання визначених цим Договором послуг, пов?язаних з перевезенням експортних, імпортних і транзитних вантажів Клієнта (далі - «вантаж»), а також митно-брокерських та інших додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу.

Відповідно до п. 4.1.5 Договору Експедитор має право залучати інших осіб для виконання цього Договору, а також укладати від імені Клієнта або від свого імені пов?язані з перевезенням вантажу договора з портовими операторами та іншими учасниками транспортно-експедиторської діяльності, якщо інше не передбачено цим Договором.

Відповідно до Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори 3 перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України (ч. 2 ст. 4).

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» у разі залучення експедитором до виконання його зобов?язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Враховуючи, що згідно договору транспортного експедирування №3005/2018 від 30.05.2018 року Експедитором здійснювалась організація перевезення Товару з залученням стороннього перевізника, у відносинах з яким експедитор виступав від свого імені, то всі розрахунки позивач здійснював виключно з Експедитором та отримував від нього всі документи на підтвердження вартості перевезення.

Також в повідомленні митного органу конкретно не вказано як неподання договорів на перевезення від безпосередніх перевізників впливає на правильність визначення митної вартості або які числові значення складових митної вартості вони мають підтвердити, які не були підтверджені Декларантом.

Крім того, до митного оформлення на підтвердження вартості перевезення були подані:

- довідка про транспортні витрати OL01421 від 08.09.2023 року та інформаційний лист 2010/2023-1 від 20.10.2023 року;

- рахунки на оплату транспортних послуг;

- платіжні доручення про оплату транспортних послут;

- заявка на перевезення.

Всі ці документи як окремо так і в сукупності однозначно підтверджують вартість перевезення товарів за маршрутом Semarang (Індонезія) до м. Вишневе (Україна).

Згідно довідки вартість перевезення Товарів складає 107 924,16 грн. (51708,02 грн з порту Semarang (Індонезія) до порту Гданськ (Польща), 56 216,14 грн. з порту Гданськ (Польща) до митного кордону Мостиська-Пшемисль (Польща-Україна).

У довідці митного органу, також зазначено номер контейнеру 120, що повністю відповідає інформації наведеній в заявці на перевезення. Маршрут наведений в даній довідці також повністю відповідає іншим документам. Відповідно дана довідка є самостійним документом, який повністю підтверджує вартість перевезення Товарів.

Про можливість застосування довідки про транспортні витрати як доказу розміру витрат на перевезення зазначено в п 2.11 Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року.

За таких умов, довідка є достатнім документом для підтвердження витрат на перевезення, а неподання декларантом транспортних (перевізних) документів може бути підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому разі, коли митний орган доведе, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість товарів.

Стосовно відсутності в поданих документах інформації про вартість перевезення Товару від порту Гданськ до міста Глівіце, суд звертає увагу суду на таке.

Такі твердження митниці не відповідають дійсності, оскільки в довідці про транспортні витрати вказано загальна вартість перевезення Товарів від порту Гданськ до митного кордону України - 56 216,14грн.

В рахунку на оплату 448 від 11 вересня 2023 року заначено окремо вартість перевезення від порту Гданськ до митного кордону України - 44 321,14 грн. та вартість навантажувально-розвантажувальні робіт поза межами території України.

Оплата цих послуг проведена 14.09.2023 року платіжною інструкцією 4461, сума операції відповідає рахунку 448 від 11 вересня 2023 року.

Додатково Експедитор інформаційним листом 2010/2023-1 від 20.10.2023 року повідомив, що в рахунку 448 від 11 вересня 2023 року послуга "Залізничне перевезення за маршрутом м. Гданьск (Польща) - м. Вишневе включає:

- перевезення контейнера SUDU1899420 з м. Гданьск (Польща) в м. Глівіце

- оформлення транзитної декларації до кордону;

- залізничне перевезення м. Глівіце (Польща); - м. Мостиська (Україна);

- залізничне перевезення м. Мостиська (Україна) - м. Вишневе (Україна).

Тобто Товар перевожився з порту Гданськ до міста Глівіце, а вартість такого перевезення включена в рахунок 448 від 11 вересня 2023 року і оплачена 14.09.2023 року платіжною інструкцією 4461.

Викладене беззаперечно свідчить, що твердження митниці про відсутність в поданих документах вартості перевезення Товару від порту Гданськ до міста Глівіце не відповідає дійсності.

Митниця обґрунтовує своє твердження, посилаючись на залізничну накладну де зазначено станція відправки порт Глівіце (Польща), а не порт Гданськ (Польща).

Водночас, така інформація в накладній не свідчить, що до вартості перевезення товару не включено перевезення з порту Гданськ до м. Глівіце.

Також порт Глівіце є внутрішнім портом Польщі та розташований в місті Глівіце на річці Одра, що виключає можливість доставки Товару морським судном до цього порту.

Суд погоджується з позицією позивача, що ним були повністю підтверджені витрати на транспортування та він не повинен подавати документи на перевезення від безпосередніх перевізників, які були залучені Експедитором.

Що стосується підтвердження оплати вартості Товару, суд звертає увагу на таке.

У повідомленні митниця зазначає: «п.3.1 Контракту від 03.04.2023 03/04 визначені умови оплати за товар, як 100% його вартості вказаної в рахунку-фактурі. Надані декларантом платіжні доручення від 19.04.2023 14 та від 12.06.2023 29 на загальну суму 70600 дол. США, хоча проформи-інвойси від 11.04.2023 v7# та v8#, вказані в гр. 70 платіжних доручень як призначення платежу, на загальну суму 69200 дол. США.».

Слід зазначити, що недотримання позивачем умов Контракту стосовно строків оплати та невідповідність оплаченої суми вартості згідно інших документів ніяким чином не свідчить недостовірність заявленої митної вартості Товару та наявність розбіжностей, адже вартість Товару підтверджується Контрактом, інвойсом, проформою, та прайс-листами, в яких визначено вартість Товару. Дані у всіх цих документах повністю співпадають.

Подібні висновки викладені в п. 2.6 Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року.

Також, в пункті Довідки зазначено: «Платіжне доручення свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчить про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв?язку між відомостями із платіжного доручення та митною вартістю товару немає. Це означає, що платіжне доручення не є тим достовірним доказом, який може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.

Отже, ситуація, коли сума коштів, зазначена у платіжному дорученні з оплати за оцінюваний товар, не відповідає ціні цього товару, зазначеній в інших документах, доданих до вантажної митної декларації, не є підставою для твердження про розбіжність у документах, а відтак для сумнівів у правильності визначенні митної вартості.».

Відповідно в цій частині повідомлення митниці є необґрунтованим.

Стосовно переліку додаткових документів в повідомленні митниці зазначено, що Декларант для підтвердження митної вартості має надати додаткові документи та наводить загальний перелік згідно ч. 2 та 3 ст. 53 МК України.

Частина 3 ст. 53 МК України передбачає, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов?язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Однак, повідомлення митниці не містить конкретного переліку документів, які необхідно подати. У повідомленні наведено загальний перелік додаткових документів 3 ст. 53 МК України та не роз?яснено які конкретно документи необхідно подати для перевірки яких даних.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов?язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відтак, наведені приписи зобов?язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, витребувати митний орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України.

До такого висновку про застосування ст. 53 МК України дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 23.01.2018 року у справі №826/10586/16.

Також суд звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні митниця зазначає: «Також в наданій залізничній накладній зазначена дата договору перевезення 13.09.2013, а рахунок щодо витрат на залізничне перевезення виданий 11.09.2023, отже вказане свідчить, що наданий рахунок не відображає об?єктивну інформацію щодо понесених витрат при залізничному перевезенні оцінюваного товару. Також не надані транспортні документи від безпосереднього перевізника «ПЦЦ Интермодаль А.О.»,»

Суд зазначає, що в залізничній накладній відсутня дата договору перевезення, при цьому міститься лише дата оформлення даної накладної 13.09.2023 року, вартість перевезення на інші умови перевезення між Експедитором та безпосереднім перевізником - ПЦЦ Інтермодаль визначені в окремому договорі BC/77/2022-ЦЮ, який укладений в 2022 році (інформація про договір наведена в графі 3 накладної), а також рахунок на оплату наданий Експедитором - ТОВ «Оверсіз Лоджистік», з яким позивач уклав договір транспортного експедирування.

Відповідно витрати на транспортування Товарів, понесені позивачем полягають в оплаті послуг з організації перевезення Товарів ТОВ «Оверсіз Лоджистік», чякий від свого імені укладав договора з безпосередніми перевізниками.

Далі в рішенні митниця вказує: «у наданій Заявці від 28.06.2023 зазначено, що додатково оплачується зберігання в порту, демередж та інш. витрати, однак такі числові значення також відсутні. Отже вищезазначені транспортні витрати не визначено кількісно, не підтверджено документально та відповідно не додано до митної вартості товару».

Однак, будь-яких інших додаткових витрат, пов?язаних з транспортуванням Товару, які не включені в вартість перевезення Товару згідно рахунків Експедитора, позивачем не було понесено. Всі витрати, які пов?язані з перевезеннями Товару, були оплачені позивачем в рамках договору на перевезення за рахунками Експедитора (на підтвердження надані рахунки на оплату та платіжні інструкції), вартість перевезення визначена заявкою на перевезення та підтверджена довідкою про транспортні витрати.

Твердження про наявність таких додаткових витрат є лише припущенням митного органу та не підтверджені жодним доказом.

Також в рішенні митний орган вказує, що документ який зазначений під кодом 9610 у гр. 44 ЕМД від 07.07.2023 №8, не є копією митної декларації країни відправлення (відповідно до вимог ч. 3 ст.53 Кодексу), зазначений документ не містить відміток митного органу країни відправлення та цінової інформації для перевірки числового значення вартості товарів.

Проте, декларація країни відправлення є додатковим документом, на підставі якого митний орган, за наявності розбіжностей в основних документах, перевіряє митну вартість товарів.

Позивачем були подані всі необхідні документи для визначення митної вартості Товарів відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України. Ці документи містять всі необхідні відомості для підтвердження складових частин митної вартості Товарів.

Крім того, експортна декларація містить опис Товару, який відповідає заявленому, також в ній міститься вага, кількість Товару, номер інвойсу, інформація про відправника та отримувача. Усі вказані дані відповідають відомостям, які наведені в інших документах та подані до митного оформлення позивачем. Графи з інформацією про вартість товару не передбачені в цій експортній декларації. Відсутність інформації про вартість Товару в експортній декларації не свідчить про наявність розбіжностей щодо митної вартості в поданих документах та наявність підстав для коригування митної вартості.

Отже, ці обставини ніяким чином не впливають на правильність визначення митної вартості Товару.

Що стосується витребування митним органом додаткових документів, то суд вказує про таке.

Як зазначалось вище, частинами 1 та 2 статі 53 МК України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Повноваження митного органу щодо витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість. Водночас, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Неподання декларантом документів, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість (постанова Верховного Суду від 20 березня 2020 року у справі №480/4423/18).

Щодо вказаного питання, то схожі за змістом висновки викладав Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу щодо такого застосування судом статей 53, 54 МК України у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №820/4849/16, від 21 квітня 2021 року у справі № 809/1838/15 від 13 жовтня 2021 року у справі №804/15600/15, від 23.10.2021 у справі № 815/4821/16 (касаційне провадження №К/9901/39168/18).

У цій справі відповідач вважав, що подані до митного контролю та оформлення документи не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості, у зв`язку із чим від декларанта були витребувані додаткові документи.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Разом з тим, відповідач не обґрунтував яким чином витребувані митним органом документи впливають на підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідачем не обґрунтовано причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі додатково поданих декларантом документів, які відомості відсутні у поданих документах, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, суд вважає, що відповідачем не доведено наявність обставин для витребування у позивача (за наявності) додаткових документів, визначених положенням частини третьої статті 53 МК України, отже є не обґрунтованими і підстави коригування митної вартості проведеної митним органом.

Щодо правомірності застосування відповідачем методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, суд зазначає таке.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, встановлені в ст. 57 Митного кодексу.

Відповідно до ч. 1 вказаної статті, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому частинами 2, 3, 6 статті 57 передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 64 МК України у разі, якщо митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT)- за резервним методом.

Законодавцем встановлений чіткий алгоритм, яким повинен керуватись митний орган при виборі методу визначення митної вартості товару, зокрема кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Зі змісту графи 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару вбачається, що за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом було обрано метод визначення митної вартості - другорядний: резервний метод.

3 метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄAIC та встановлено, що рівень митної вартості: такого товару є більшим та становить 2, 43 дол. США/кг (МД від 09.11.2021 № UA100320/2021/245938), ніж заявлена декларантом.

Відповідно до висновків Верховного Суду наявність в базі даних ЄАІС ДФС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору (постанови Верховного Суду від 04.09.2018 по справі № 814/2659/16, від 21.08.2018 по справі № 804/7845/17, від 07.12.2018 по справі №809/4367/15).

Крім того, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом. ( постанови Верховного Суду від 8 лютого 2019 року у справі справа №825/648/17, від 20 липня 2023 року у справі № 640/22572/20).

Таким чином, оцінюючи рішення про коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за резервним методом, суд повинен враховувати, що письмове рішення митниці про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до закону має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Як встановлено судом, спірне рішення про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не містить пояснень митного органу щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначено докладної інформації і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядного ( резервного) методу.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обставини того, що митний орган застосовував чи намагався застосувати інші методи визначення митної вартості товару, які передують резервному, відповідачем не надано обґрунтувань неможливості застосування таких методів.

При цьому, суд зауважує, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом визначеним в декларації митної вартості.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA100000/2023/000166/2 від 23.10.2023, а тому підлягає скасуванню.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа лише у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Як встановлено судом, позивачем сплачено судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на його користь суму судового збору з Київської митниці.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості № UA100000/2023/000166/2 від 23.10.2023 року.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (код ЄДРПОУ ВП 43997555; місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 8-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аі Бі Джі» (; місцезнаходження : 01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, 29) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя (підпис) Панова Г. В.