Справа № 280/3801/25
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 280/3801/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Калашник Ю.В.) в адміністративній справі №280/3801/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у період з 07.02.2022 по день фактичного розрахунку 29.04.2025;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2022 по 28.04.2025 включно у розмірі 240 232,25 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за час затримки виплати з 08.02.2022 до 28.04.2025 включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за час затримки виплати з 08.02.2022 до 28.04.2025.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що йому не було здійснено нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при виключенні зі списків (звільненні) ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 08.02.2022 по 28.04.2025 та компенсацію втрати частини доходів за невчасно виплаченого грошового забезпечення за період з 08.02.2022 по день фактичної виплати грошового забезпечення. Вказане слугувало зверненню до суду з цим позовом. Просить позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2022 по 28.04.2025.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2022 по 28.04.2025 (включно) у сумі 89 323,32 грн.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за період з 08.02.2022 по 28.04.2025.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за період з 08.02.2022 по 28.04.2025.

В іншій частині позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що при застосування статті 117 КЗпП України, датою остаточного розрахунку з працівником є дата його звільнення. Звертає увагу, що позивач звільнився з військової служби у 2025 році з військової частини НОМЕР_1 , але суд першої інстанції в розрахунку належних виплат застосовує дату переведення позивача на інше місце служби у 2022 році. Щодо виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за час затримки виплати, скаржник звертає увагу, що позивач посилається на висновки Верховного Суду з цього питання. Однак, висновки, на які посилається Позивач стосуються виплати сум індексації заробітної плати. Суми індексації за ті періоди, які передбачали виплату індексації, виплачувались своєчасно. Отже, відповідач не може погодитись із зазначеними доводами.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 та наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 07.02.2022 №31 підполковника ОСОБА_1 з 07 лютого 2022 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та усіх видів забезпечення (а.с.10).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.09.2024 у справі №280/5947/24, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01 січня 2020 року, з урахуванням виплачених сум; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01 січня 2021 року, з урахуванням виплачених сум; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2022 року по 07 лютого 2022 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01 січня 2022 року, з урахуванням виплачених сум.

На виконання зазначеного рішення, позивачу 29.04.2025 виплачено 89 347,25 грн.

Позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за час затримки виплати, а тому він звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково дійшов висновку про їх обґрунтованість та необхідність стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 08.02.2022 по 28.04.2025 (включно) у сумі 89323,32грн з нарахуванням та виплатою останньому компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за спірний період.

Позивачем означене рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Переглядаючи судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною першою статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно із частиною першою статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України.

У постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 07.02.2022 позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 , знято із усіх видів забезпечення та він вважався таким, що вибув до нового місця служби м. Дніпро (а.с. 10).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника, які покладені в основу апеляційної скарги, що позивач не був звільнений, а переведений до нового місця служби, оскільки, як вже зазначалося, 07.02.2022 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу відповідача та знято з грошового забезпечення. Тобто, трудові відносини безпосередньо із ІНФОРМАЦІЯ_3 фактично були припинені.

Разом з тим, у день припинення трудових відносин відповідач не виплатив позивачу належну суму грошового забезпечення, а здійснив вказану виплату лише 29.04.2025 (виплата грошового забезпечення із використанням показника прожиткового мінімуму станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 в сумі 89347,25 грн.).

Враховуючи наведене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку наявні правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також, що останній набув права на виплату компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159.

Відповідачем не оскаржується рішення суду в частині розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а отже в цій частині рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року в адміністративній справі №280/3801/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2025 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак