Справа № 946/2382/25
Суддя: Адамов А. С.
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/2382/25
Провадження № 2-а/946/105/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

за участю: секретаря судового засідання Тюміної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), першого заступника начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №000462Е від 02.03.2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №000462Е від 02.03.2025 року, винесену першим заступником начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.202 КУпАП, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 березня 2025 року ОСОБА_1 отримав Укрпоштою, звичайним (не рекомендованим) листом постанову про накладання адміністративного стягнення №000462Е від 02.03.2025 року. У постанові, яку виніс першій заступник начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 зазначено, що 02.03.2025 року о 16:00 годині на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в районі прикордонного знаку №1325 на відстані 800 метрів від лінії ДКУ з Румунією прикордонним нарядом «КрП» виявлено громадянина України ОСОБА_3 , який порушив прикордонний режим, а саме перебував в прикордонній смузі без дозволу відповідного органу ДПСУ, чим порушив вимоги п.7 Положення про прикордонний режим, затвердженого ПКМУ від 27.07.1998 року №1147, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 202 КУпАП. Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 850 грн. З постановою позивач не згодний. В порушення ст. 283 КУпАП, в постанові не повністю вказано прізвище, ім`я та по батькові особи, яка винесла постанову. Обставини події, як їх викладено в постанові, не відповідають дійсності. Так, 02.03.2025 року, він, разом з побратимом ОСОБА_4 їхав на автомобілі «Ніва», номерний знак НОМЕР_2 , на 40 днів до свого побратима Доброти Бориса, який загинув та похований в селі Новосільське, Ізмаїльського району, з яким він разом проходив службу в теробороні. На блок-посту при в`їзді до цього села, на авто дорозі М-15 Одеса-Рені його зупинили прикордонники. Не надаючи будь-яких пояснень, наказали вийти з автомобіля, залишили авто на блок-посту, а його відвезли до прикордонного загону (військової частини) в АДРЕСА_1 , хоча у нього при собі були паспорт та військовий квіток. В місті Рені його повели до Дунаю, де сфотографували на фоні річки. Для чого, не пояснювали. Потім склали протокол про те, що він нібито намагався перетнути кордон з Румунією, хоча, в нього не було навіть таких думок. Будь-якої постанови про правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 202 КУпАП щодо нього не виносили та йому не оголошували, права не роз`яснювали. Він не є військовозобов`язаним. Працює директором підприємства. У нього є дозвіл на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт і пропуск у прикордонну смугу, в межах Саф`янівської територіальної громади. Що стосується місця, де відбувалися ці події (блок-пост на в`їзді до АДРЕСА_2 ), то, згідно з ГУГЛ картою воно знаходиться на відстані 9 кілометрів від найближчої ділянки державного кордону, а не 800 метрів, як це вказано в протоколі, тобто навіть не в прикордонній смузі. Свідками, які підтвердили його відмову від підписання в постанови вказані два прикордонники - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тобто зацікавлені особи. Те що вони зацікавлені особи свідчить і той факт, що саме ці прикордонники незаконно, силою запхнули його до свого автомобіля та відвезли до Ізмаїльського РТЦК. Автомобіль «Ніва», на якому він їхав, з блок-посту забирав власник підприємства, де він працює і одночасно власник автомобіля ОСОБА_7 , який може підтвердити, що автомобіль знаходився саме на блок-посту на в`їзді до села Новосільське, а не в іншому місці. З урахуванням того, що місце події, яка відбувалася 02.03.2025 року знаходиться не в межах прикордонної смуги, а на відстані не менш як 9 км від лінії ДКУ, дії позивача були правомірними, будь-яких вимог порядку в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України у прикордонній смузі не порушував. Він мав при собі паспорт та військовий квіток, отже перебував і рухався в контрольованому прикордонному районі цілком правомірно, тому підстав бути звинуваченим в незаконному перебуванні в прикордонній смузі немає. Вважає, що вищевказана справа підлягає закриттю за відсутності в його діях складу інкримінованого правопорушення, оскільки, матеріали справи не містять жодного підтвердження того, що він знаходився в прикордонній смузі без відповідного дозволу.

Згідно відзиву ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 09.04.2025 року на адміністративний позов ОСОБА_1 , відповідач позов не визнає, вважає заявлені вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, 02.03.2025 близько 16:00 в районі прикордонного знаку № НОМЕР_3 прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) на відстані 800 м від лінії державного кордону з Румунією було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який перебував в прикордонній смузі без дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби України. На запитання військовослужбовців Державної прикордонної служби України, чи має в наявності дозвіл на перебування в прикордонній смузі, а також мету перебування в безпосередній близькості від лінії Державного кордону ОСОБА_1 відповів, що в нього відсутній дозвіл, а також відмовився будь-що пояснювати, оскільки з його слів нічого не порушує. Спільно з ОСОБА_1 перебував його знайомий ОСОБА_8 . Після проведення перевірки за наявними базами даних було встановлено, що ОСОБА_8 перебуває в розшуку за порушення правил військового обліку та також не має при собі дозволу відповідного органу ДПСУ на перебування в прикордонній смузі. Громадянину ОСОБА_1 було роз`яснено, що ним вчинено правопорушення передбачене ч. 1 ст. 202 КУпАП, а саме порушено прикордонний режим, роз`яснено вимоги ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Після цього складено протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 001112Е від 02.03.2024, який доведено до ОСОБА_1 , але останній відмовився від його підпису у присутності двох свідків. Гр. ОСОБА_1 була надана можливість ознайомитися з доказами вчинення ним правопорушення, доведено час та дату розгляду справи про адміністративне правопорушення, надати письмові пояснення щодо заперечення його вини, наявності підстав, які звільняють від відповідальності чи виключають факт вчинення ним правопорушення. Але останній проігнорував можливість скористатися своїми правами, від надання пояснення відмовився на підставі ст. 63 Конституції України, клопотання про перенесення дати розгляду справи не заявляв. 02.03.2025 першим заступником начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) майором ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 000462Е, яку було доведено гр. ОСОБА_1 . Але гр. ОСОБА_1 відмовився від підпису та отримання копії протоколу у присутності двох свідків, що було засвідчено в постанові підписами двох свідків. Надане до позову рішення № 9952 про надання дозволу на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт і пропуск в прикордонну смугу має дію лише на прикордонну смугу, яка знаходиться в межах Саф`янівської територіальної громади, а позивача було виявлено в межах Ренійської територіальної громади. Наявність в позивача даного рішення від 15.02.2025 свідчить про його обізнаність в тому, яким чином необхідно звертатися, щоб отримати дозвіл в`їзду в прикордонну смугу та не зрозуміло чому останній цього не зробив, щоб безперешкодно пересуватися в прикордонній смузі в межах Ренійської територіальної громади. Дії посадових осіб відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відповідають нормам чинного законодавства з прикордонних питань та є правомірними щодо здійснення контролю за дотриманням правил прикордонного режиму. Вважає, що у відповідності до ст. 289 КУпАП ОСОБА_1 пропустив визначений законом строк звернення до суду щодо оскарження постанови. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У додаткових письмових поясненнях по справі від 08.09.2025 позивач зазначив, що на автодорозі М-15 перед в`їздом до с. Новосільське є табличка, яка інформує про початок контрольованого прикордонного району, але на протязі всієї автодороги відсутні знаки/інформаційні таблички: «Початок прикордонної смуги» «Кінець прикордонної смуги». Такими чином, місце, де його затримали не є прикордонною смугою. Будь-яких підтверджень того, що він знаходився у прикордонній смузі відповідачем не надано. До постанови додана схема із зазначенням місця затримання, яке не знаходиться не автодорозі М-15, а знаходиться на дорозі за межами села Новосільське за річкою Табачелло та Кишкувата. Але, як пояснили особи, які зупинили машину, в якій він рухався - все відбувалося на блок-посту на в`їзді до с. Новосільське. В місці, яке вказано в постанові, він жодного разу не був. Навіть якщо б в місці, де розташований пост (автодорога М-15) була прикордонне смуга, вона повинна була позначатися відповідними дорожніми знаками. Але такі на дорозі відсутні. Окрім того, як він пояснював, він їхав з міста Ізмаїл на цвинтар села Новосільське, щоб пом`янути свого побратима Доброту Бориса. Цвинтар розташований в межах села Новосільське. Територія села Новосільське не входить в прикордонну смугу в силу постанови КМУ №1147 (п.34.2 затвердженого Положення). Тобто його рух без виконання зупинок, автомобільним транспортом автомобільною дорогою загального користування державного значення, починався та закінчувався за межами прикордонної смути. Частина руху проходила по ділянці місцевості, де за версією відповідача, встановлено прикордонну смугу. За таких умов, відповідно до п. 47 Положення, ОСОБА_1 мав право на в`їзд, перебування і пропуску у прикордонну смугу без дозволу.

Ухвалою судді від 04 квітня 2025 року відкрито спрощене провадження по адміністративній справі.

Ухвалою суду від 11 червня 2025 року витребувано докази по справі.

В судових засіданнях від 24.09.2025 року, 05.11.2025 року представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 їхав на автомобілі з м. Ізмаїл до с. Новосільське. на кладовище до побратима, що загинув. До прикордонної смуги не включаються населені пункти, в тому числі м. Ізмаїл і с. Новосільське. Траса Одеса-Рені, яка знаходиться на в`їзді в с. Новосільське також не входить в прикордонну смугу. На трасі облаштовано КрП, який огорожний інженерними спорудами бетонними блоками. За другим блоком починається с. Новосільське. Тобто ОСОБА_1 рухався транзитом через прикордонну смугу (пост) по трасі міжнародного значення між населеними пунктами, а отже згідно Положення дозвіл на це не потрібен. Як визнає відповідач, то в постанові невірно зазначено місце скоєння правопорушення. Затримали ОСОБА_1 о 13:00 год., звідки повезли до м. Рені. Розгляд справи здійснено з порушенням. Протокол йому не надавали та не показували. ОСОБА_2 справу не розглядав, а оформлення здійснював ОСОБА_9 . Потім ОСОБА_1 відвезли до ТЦК. У діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП. Мета затримання - це доставка особи до ТЦК. Кладовище знаходиться в центрі с. Новосільське, біля сільської ради.

В судовому засіданні від 24.09.2025 року позивач зазначив, що ОСОБА_10 відвіз його до ТЦК. Силою фізичною його посадили в автомобіль. В судовому засіданні від 05.11.2025 року позивач підтримав позицію адвоката. Зазначив, що протокол та постанова не були надіслані позивачу. Він не бачив ОСОБА_2 , який був допитаний у якості свідка судовому засіданні від 05.11.2025.

В судовому засіданні від 09.07.2025 року представник відповідача зазначив, що оскаржувана постанова генерується автоматично, тому свідок може й не пам`ятати хто приймав постанову.

В судовому засіданні від 24.09.2025 року представник відповідача Юдін М.С. зазначив, що затримання (зупинення особи) відбулося на пункті КПП «Новосільське» - 263 км автодороги М-15 Одеса-Рені. Протокол затримання не складався. Центр надання безоплатної правової допомоги не інформувався. В судовому засіданні від 05.11.2025 року представник відповідача Юдін М.С. зазначив, що контрольований пункт облаштований інженерними спорудами. Ближче облаштувати неможливо, так як там знаходяться озера. Біля 16:00 год. на контрольованому пункті виявлено було двох осіб і одна з них вже притягувалася до відповідальності за спробу незаконного перетину кордону, та були у них відсутні дозволи. Зміст протоколу та права були доведені особі. Протокол складався ОСОБА_9 . Постанова розпечатувалась на іншому поверсі. Виявлено осіб на відстані 8000 м, а не 800м, тобто в постанові допущено описку. Під час складання протоколу ОСОБА_11 жодних пояснень щоб підтвердити мету та шлях руху не надавав. 02.03.2025 о 16:00 це пізно для направлення до цвинтаря, що викликає сумніви у позиції позивача. 800 м від лінії ДКУ це є опискою, помилково зазначено замість 8000 км, а вірно на відстані 8000 м від лінії Державного кордону України.

У судових засіданнях були допитані свідки: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Так, в судовому засіданні від 11.06.2025 року свідок ОСОБА_8 показав, що він з позивачем є друзями. Біля 13:00 год. 02.03.2025 вони виїхали з с. Новосільське в м. Ізмаїл на кладовище до побратима. Їх зупинили на блок посту, в с. Новосільське. Перевірили документи, а потім сказали, що їм необхідно проїхати в м. Рені до прикордонного загону. Після чого проводили окремі допити, перевірили телефони. Вивезли на пустир та сфотографували. Потім склали протокол і відвезли в ТЦК. Таким чином, їх зупинили на дорозі на автомобілі перед с. Новосільське на блок посту, далеко від кордону. Оформили справу незаконного перетинання кордону. Розглядається справа у Ренійському районному суді. Вони не представилися. Застосовували до них силу. Прикордонник ОСОБА_13 визнавав, що їх затримали на блок посту та потім вже відвезли до прикордонного загону. Раніше у 2023 році, він притягувався за спробу незаконного перетину кордону їхав у м. Болград до одногрупника. Дозвільних документів на знаходження в прикордонній смузі не отримував. Ніхто не давав читати та розписатися в протоколі.

В судовому засіданні від 09.07.2025 року свідок ОСОБА_9 , який являється інспектором прикордонної служби НОМЕР_4 прикордонного загону показав, що складався протокол про адміністративне правопорушення, визнано Гайдаєнка за знаходження без дозволу на право перебування в прикордонній службі. Зупинений позивач був на автомобілі на блокпості. Так як болотиста місцевість, то прикордонна смуга рахується від ближчих можливих споруд. Складав протокол згідно рапорту про затримання. На схемі не вірно зазначене місце зупинки Гайдаєнка. Озера це внутрішні озера і через Дунай належать до прикордонної смуги. Через пост проходить траса міжнародного значення Одеса-Рені. Не всі особи, хто перетинають блок пост по трасі мають мати дозвіл на знаходження у прикордонній смузі. Під час перевірки документів виявлені були нестиковки. Якщо особа каже, що їй потрібно в бік прикордонної смуги, то їй потрібно дозвіл на знаходження у прикордонній смузі. А якщо їдуть в іншу сторону, то не вимагають такого дозволу. Склав протокол і відвів особу до чергової частини. Відмовився від підпису протоколу. По постанові цей же свідок робив відмітку, що ОСОБА_11 відмовився від ознайомлення і надання пояснень.

В судовому засіданні від 09.07.2025 року свідок ОСОБА_12 , який є військовим НОМЕР_4 прикордонного загону показав, що перебував на контрольному пості, старший наряду. Гайдаєнко їхав на авто «Ніва» через блок пост. Виникли питання до документів позивача. Блок пост знаходиться на трасі Одеса-Рені на в`їзді до села Новосільське. Прикордонний знак 1352 знаходиться біля державного кордону біля пункту пропуску «Орловка» і по всьому кордону. Громадян виявили на 800 метрів від інженерних споруд. Не може сказати, на який відстані від знаку знаходиться блок-пост, на якому було зупинено Гайдаєнко. Пост на трасі знаходився, на стику двох озер. На схемі не вірно зазначено місце затримання ОСОБА_11 . Зупинено на блок-посту. Якщо особи місцеві і проживають в м. Рені, Долинському, тощо, то вони не повинні мати дозвіл, а інші повинні. Особи які на автобусі їдуть, теж не повинні мати дозвіл. Блок пост не прикордонна смуга, а прикордонний контрольований район.

В судовому засіданні 24.09.2025 року свідок ОСОБА_5 показав, що він працює в ІВПС, в/ч, начальником 3-ї групи Прикордонного пункту. Був присутній при складанні протоколу. ОСОБА_1 відмовився від підпису і він був свідком відмови та доведення прав притягуваному. Протокол складався в приміщенні, де дислокація військової частини в АДРЕСА_1 . На місті, де було зупинено ОСОБА_1 , свідок не був присутній. Під час виявлення правопорушення він не був присутнім. В кайданках затримана особа не перебувала. Фізичного впливу не було. В кабінеті також був присутній ОСОБА_2 .

В судовому засіданні від 24.09.2025 року свідок ОСОБА_10 показав, що він є інспектором ІПС, водієм військової частини НОМЕР_4 прикордонного загону. Позивача один раз бачив, його викликали для того, щоб привезти з КПП біля с. Новосільське цю особу. Він приїхав на КПП, забрав ОСОБА_1 та відвіз його з КПП до відділу у м. Рені В автомобілі був позивач та ОСОБА_5 . Він відвіз у відділ та уїхав. Позивача добровільно відвезли без будь-якого примусу. Наступна доля позивача йому невідома. Кайданки, фізичний вплив, затримання до позивача не застосовувалися. В автомобілі ОСОБА_1 вільно спілкувався по телефону.

В судовому засіданні від 05.11.2025 року свідок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначив, що 02.03.2025 надійшла доповідь, що виявлено двох осіб, які мають намір незаконно перетнути кордон. Виявлено на КП «Новосільське». Знак «прикордонна смуга» знаходиться на відстані біля 8 км від виявлення осіб. Прикордонна смуга встановлена від узбережжя озера. Особа рухалась від м. Ізмаїл на околицю с. Новосільське на кладовище. Виявлено було біля 16:00 год. Протокол розглядався у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Постанову складав він, ОСОБА_2 . Протокол складав ОСОБА_9 . Позивач відмовився від пояснень та підпису постанови. Пояснення щодо мети поїздки надавалися ОСОБА_1 лише прикордонному наряду, але під час розгляду адміністративної справи він не заявляв, куди їде, відмовився від пояснень. Знаки встановлює дорожня служба, та свідок не знає, де встановлені знаки, не є відповідальністю прикордонного загону. Зазначення 800 метрів від знаку (як зазначено в постанові) це є описка, а насправді малося на увазі на відстані 8000 м.

В судовому засіданні від 05.11.2025 року свідок ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_1 були зачитані права, він відмовився від підпису документів. Свідок працює в НОМЕР_4 прикордонному загону, в підпорядкуванні ОСОБА_2 . Протокол складено на нульовому поверху відділу. Зміст документа, який вона підписувала не пам`ятає. Зміст документів зачитувався притягуваному. ОСОБА_2 також був присутній.

В судове засідання від 13.11.2025 позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте його представник надав суду заяву, якою просив справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

В судове засідання від 13.11.2025 представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву, якою просив справу розглянути без їх участі та відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 березня 2025 року першим заступником начальника відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип Б) ОСОБА_2 прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення № 000462Е відносно ОСОБА_1 , якою на підставі ч. 1 ст. 202 КУпАП застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

В оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення № 000462Е від 02.03.2025 року відносно ОСОБА_1 зазначено, що 02.03.2025 о 16 год. 00 хв. на ділянці, відповідальності впс " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип Б) в районі прикордонного знаку № НОМЕР_3 прикордонним нарядом "КрП" на відстані 800 м від лінії ДКУ з Румунією виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який порушив прикордонний режим, а саме перебував в прикордонній смузі без дозволу відповідного органу ДПСУ, чим порушив вимоги п. Положення про прикордонний режим, затвердженого ПКМУ від 27.07.1998 №1147, тобто вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 cт. 202 КУпАП.

Проаналізувавши оскаржену постанову та надані матеріали, суд доходить до висновку про її протиправність, з огляду наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Частинами першою та другою статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 202 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність настає за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дана норма є бланкетною, оскільки не встановлює певних правил поведінки, а передбачає наявність інших норм права, у інших джерелах, у яких сформульовано конкретні правила поведінки.

Диспозиція цієї норми закону, як зазначалося вище, є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб, передбачених в умовах прикордонного режиму. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Законом України «Про Державну прикордонну службу України» розділом 1 ст.2 визначено, що основними функціями Державної прикордонної служби України є: охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму. Відповідно розділу II ст.2 Морська охорона Державної прикордонної служби України здійснює: охорону державного кордону на морі, річках, озерах та інших водоймах; контроль за плаванням і перебуванням українських та іноземних невійськових суден і військових кораблів у прилеглій зоні, територіальному морі та внутрішніх водах України, заходженням іноземних невійськових суден і військових кораблів у внутрішні води і порти України та перебуванням у них; охорону суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні та контроль за реалізацією прав і виконанням зобов`язань у цих зонах інших держав, українських та іноземних юридичних і фізичних осіб, міжнародних організацій; участь в операціях з пошуку та рятування суден (кораблів) і людей, які зазнали лиха на морі; припинення у взаємодії з відповідними військовими частинами та підрозділами Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронними органами збройних та інших провокацій на державному кордоні України. Під час дії воєнного стану загони морської охорони у встановленому законом порядку можуть залучатися відповідними органами військового управління Збройних Сил України до ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту на державному кордоні України, міжнародного збройного конфлікту, відсічі збройній агресії проти України. До складу загону морської охорони можуть входити дивізіони, групи, кораблі, катери, судна забезпечення та інші підрозділи.

В розділі IV у статті 19 визначено обов`язки Державної прикордонної служби України та на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються, зокрема: організація запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами.

Відповідно до пункту 7 Постанови КМ України, від 27.07.1998, № 1147 "Про прикордонний режим). Громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).

Згідно з п. 2 п. 3 пункту 2 Постанови КМ України, від 27.07.1998, № 1147 "Про прикордонний режим" прикордонна смуга - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

Як вже зазначалось вище, об`єктивною стороною правопорушення, є перебування в прикордонній смузі без відповідного дозволу. Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, тобто виражається в навмисній формі вини, коли особа розуміє, що незаконно знаходиться в прикордонній смузі та бажає вчинити такі протиправні дії.

Охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними Силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.

Державний кордон України - це лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, визначає межі державної території України, просторові рубежі дії державного суверенітету України. Охороною Державного кордону України займається Державна прикордонна служба України.

Відповідно до ст. 22 ЗУ "Про державний кордон України" передбачено, що прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, а вздовж лінії державного кордону України з Російською Федерацією і Республікою Білорусь - шириною до 2 кілометрів. У цих межах Кабінетом Міністрів України встановлюється спеціальний прикордонний режим щодо заборони вільного в`їзду, перебування, проживання, пересування осіб і провадження робіт, не пов`язаних з обороною чи охороною державного кордону України.

Частиною 1 Закону України "Про державний кордон України", затвердженого Кабінетом Міністрів України від 27 липня 1998р. № 1147, визначено установлення вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.

У відповідності до підпункту 2 і пункту 2 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 лінія прикордонних інженерних споруд - це спеціальна смуга місцевості в межах прикордонної смуги та інші земельні ділянки, які відповідно до законодавства надаються в постійне користування органам Державної прикордонної служби для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів. Відстань облаштування лінії прикордонних інженерних споруд від лінії державного кордону визначається органами Державної прикордонної служби.

Відповідно до п. 13 Закону України "Про державний кордон України", у межах прикордонної смуги з дотриманням вимог законодавства про дорожній рух установлюються дорожні знаки "Початок прикордонної смуги", "Кінець прикордонної смуги", у межах контрольованого прикордонного району - "Початок контрольованого прикордонного району", "Кінець контрольованого прикордонного району", а на дорогах, які безпосередньо простягаються до державного кордону (за винятком доріг до встановлених пунктів пропуску через державний кордон), встановлюється знак "В`їзд заборонено".

Як свідчать обставини справи, відносно ОСОБА_1 складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП, яка передбачає відповідальності саме щодо особи, яка порушила прикордонний режим в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду виїзду.

Згідно інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 Військової частини НОМЕР_1 за №02.1/8098-25-вих. від 19.06.2025, єдиним шляхом, яким можна потратити до прикордоння та лінії державного кордону (загальною протяжність більше 100 кілометрів, як по річці Дунай так і по сухопутній ділянці на кордоні з Республікою Молдова) в даному випадку є лише автодорога М-15 Одеса-Рені, яка проходить між озерами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Враховуючи збільшення спроб незаконного перетину державного кордону особами, які потрапляють в прикордоння по автодорозі М-15 17м прикордонним загоном імені полковника ОСОБА_16 було прийнято рішення про облаштування несення служби прикордонного наряду «Контрольний пост» на 263 кілометрі автодороги М-15 Одеса-Рені. Ділянка місцевості поблизу Контрольного посту «Новосільське» обладнана відповідними інженерними загородженнями, з метою недопущення його об`їзду чи обходу.

Поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , що визнанні представником відповідача, підтверджено, що ОСОБА_1 було зупинено на КрП «Новосільске», який згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) за №02.1/8098-25-вих. від 19.06.2025, наданої суду 23.06.2025, знаходиться на 263 кілометрі автодороги М-15 Одеса-Рені.

Тобто на дорозі загального користування міжнародного значення.

Дорога М-15 «Одеса-Рені» є автомобільною дорогою загального користування. Це означає, що вона призначена для руху транспортних засобів, перевезення пасажирів та вантажів, з`єднуючи між собою населені пункти та інші об`єкти на території України.

Тобто, як встановлено з пояснень свідків та матеріалів справи, а також згідно пояснень ОСОБА_1 , які не спростовані представником відповідача, він рухався з м. Ізмаїл в с. Новосільське, його було зупинено на відстані біля 9 км від лінії ДКУ на КрП «Новосільске», який знаходиться безпосередньо на 263 кілометрі автодороги М-15 Одеса-Рені між м.Ізмаїл та с.Новосельське.

При цьому, згідно п.47 Положення «Про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147, право на в`їзд, перебування і пропуск у прикордонну смугу без дозволу мають, зокрема, особи, рух яких починається та закінчується за межами прикордонної смуги, що рухаються автомобільним транспортом автомобільними дорогами загального користування державного значення, залізничним транспортом залізничними шляхами сполучення, частина яких проходить по ділянках місцевості, де встановлено прикордонну смугу, без виконання зупинок, виходу на залізничних станціях у прикордонній смузі.

Таким чином, з огляду на те, що позивач рухався між населеними пунктами м.Ізмаїл та с.Новосільске, які до прикордонної смуги не включаються, по автодорозі М-15 Одеса-Рені, яка є дорогою загального користування державного значення, то згідно п.47 Положення «Про прикордонний режим» він мав право на в`їзд, перебування і пропуск у прикордонну смугу без відповідного дозволу, а отже спростовуються твердження відповідача щодо порушення позивачем вимог Положення «Про прикордонний режим» щодо необхідності наявності у нього дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби.

Вказаним вище спростовується факт наявності в діях позивача описаного в оскарженій постанові складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення вимог п. 33 положення «Про прикордонний режим», затвердженого Постановою КМУ від 27 липня 1998 № 1147 відповідними доказами.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Висновки Верховного Суду є обов`язковими для застосування, а причини відступу від вказаних вище висновків судом не встановлені.

Отже, відповідачем в даному випадку не надано належних доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.202 КУпАП.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосудця, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення; з тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, на вирішення спірних правовідносин не впливають, не мають значення для правильного вирішення спору, а тому судом до уваги не приймаються.

Враховуючи, що відповідачем не було надано допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_4 , Код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №000462Е від 02.03.2025 року задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №000462Е від 02.03.2025 року, складену першим заступником начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення відповідно до п.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.С.Адамов