Справа № 569/10605/25
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 569/10605/25 пров. № А/857/28241/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання: Рибачуку А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 червня 2025 року у справі № 569/10605/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

головуючий суддя першої інстанції Гордійчук І.О., час ухвалення не вказано,

місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту 19.06.2025

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови винесеної інспектором 1 взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Рівненській області лейтенантом поліції Місюком Д.В. 17.05.2025 серія ЕНА №4755552 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу 510 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення просить закрити.

В обґрунтування позову посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та протиправно. На час вчинення правопорушення за кермом транспортного засобу позивач не перебував, до вчиненого правопорушення не має відношення. У постанові не зазначено, який саме водій порушив ПДР, якою вулицею рухався водій і на яку вулицю здійснював поворот. Місцем вчинення правопорушення в постанові зазначено Богоявленська 12. У свою чергу місцем проживання позивача є Богоявленська 12, кв.20. В казаний проміжок часу, зазначеного в постанові перебував поруч з будинком де проживає, вигулював собаку та чекав приїзду дружини. Відсутні докази, що за кермом перебував позивач, працівник поліції не надав. Єдиним доказом є оскаржувана постанова.

Також у відповіді на відзив від 17.06.2025 позивач зазначає, з долучених до відзиву відеозаписів не вбачається керування позивачем транспортним засобом, напроти, після зупинки транспортного засобу працівник поліції підходить до передньої частини автомобіля, у свою чергу позивач очікуючи на приїзд дружини, виходить з собакою за рогу будинку, поліцейський підійшов до позивача через 60 секунд після зупинки транспортного засобу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом не було враховано відсутність достатньо переконливих, чітко сформульованих доказів, тобто таких, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». На відео, наданому працівниками поліції не відображено факт керування ним транспортним засобом і дана обставина не була спростована в судовому рішенні.

Враховуючи не доведеність обставин, які мають значення для справи, відсутність переконливих доказів керування ним транспортним засобом, зображеним на відео та відсутність складу адміністративного правопорушення просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач правом подання відзиву не скористався.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.

Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч.5 ст. 286 КАС України).

З врахуванням вищенаведеного, та відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що дана категорія справ віднесена до термінових, розгляд яких здійснюється у десятиденний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 17.05.2025 працівником управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4755552 .

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови: 17.05.2025 о 20 год 10 хв м. Рівне, вул. Богоявленська, 12 водій, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті та не мав при собі посвідчення водія та реєстраційних документів на транспортний засіб, чим порушив п. 9.2. б ПДР України - Порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом та п. 2.1. а ПДР України - керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП та частиною 1 статті 126 КУпАП. За яке накладено стягнення вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що вина позивача у порушенні пункту 9.2б ПДР України та п.2.1.а ПДР підтверджується наданим відповідачем диском із відеозаписом події.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII (далі - Закон №3353-XII) Учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (стаття 53 Закону №3353-XII).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху).

Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Положеннями пункту 1.5 ПДР України передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Згідно пункту 2.1 а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон).

Пунктом 2.4 ПДР України передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Положеннями частини 1 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Пункт 2.3 ПДР України зобов`язує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Відповідно до пункту 9.1 а ПДР України попереджувальними сигналами є сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою.

Згідно пункту 9.2. б ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Пунктом 9.4 ПДР України зазначено, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Визначення терміну «маневрування (маневр)» наведене в п. 1.10 ПДР України.

Так, маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом. Обов`язок вмикати світловий покажчик повороту згідно з п. 9.2 ПДР України виникає у випадку вчинення водієм маневрів, тобто перед початком руху, перестроюванням, поворотом праворуч чи ліворуч, розворотом, з`їздом з проїзної частини, рухом заднім ходом.

Сигнал правого повороту подаються перед початком руху від правого краю проїзної частини, перестроюванням на ліву смугу, поворотом праворуч, розворотом, початком обгону, а також перед зупинкою біля лівого краю проїзної частини.

Положеннями частини 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як видно зі змісту статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з частиною 4 статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (ПІБ, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (ПІБ (за наявності) дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Частиною 2 статті 36 КУпАП встановлено, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Вчинення адміністративного правопорушення позивачем підтверджується запис IMG_1.MP4 із відеореєстратора встановленому у службовому транспортному засобі, на якому вбачається рух транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER номерний знак НОМЕР_1 , котрий, під час виконання маневру повороту праворуч, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку (від 00 год 03 сек по 00 год 10 сек).

В подальшому поліцейський неодноразово звертається до особи, пред`явити документи, а саме посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, однак позивач підтверджує, що не має при собі документів, після чого поліцейський повідомляє про розгляд справи відносно водія, ознайомлює водія із його правами передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомляє, що відносно останнього буде винесена постанова відповідно ч. 2 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП (від 08 хв. 04 с. до 10 хв. 45 с. відеозапису clip_2.mp4).

Отже, факт порушення позивачем вимог п.9.2 б ПДР України підтверджується наданим відповідачем диском із відеозаписом події, на якому зафіксовано факт не увімкнення світлового покажчику повороту при повороті транспортного засобу праворуч.

Відеозапис з нагрудних камер працівника поліції спростовує доводи позивача про те, що останній, за обставин, викладених у згаданому протоколі про адміністративне правопорушення, транспортним засобом не керував. Зокрема на відео відображено момент переслідування транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, номерний знак НОМЕР_1 , аж до зупинки його біля будинку.

Дата та час цього запису, а також відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, на якому відображено спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 логічно узгоджуються між собою щодо часу події, і переконливо, на думку суду, свідчать, що саме позивач керував вказаним вище транспортним засобом.

Апеляційний суд зауважує, що доказів, які б спростували факт вчинення адміністративного правопорушення та обставин, які б вказували на відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності у межах розгляду даної справи наведено не було, зокрема позивачем не доведена та обставина, що за кермом перебував не він, а його дружина в момент руху автомобіля.

Отже, суд першої інстанції вірно виснував, що позивач був особою, яка керувала транспортним засобом, а тому зобов`язаний був виконати законну вимогу поліцейського та надати документи, передбачені п. 2.1 Правил дорожнього руху.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність доказів, які спростовують факт порушення пункту 9.2б ПДР України та п.2.1.а ПДР позивачем не надано, відтак оскаржувана постанова є правомірною та скасуванню не підлягає.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 червня 2025 року у справі № 569/10605/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повний текст постанови складений та підписаний 11.11.2025.