Справа № 140/9368/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 140/9368/24 пров. № А/857/3253/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.12.2024р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Свередюк Юлії Анатоліївни, діючої на підставі ордера на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. про визнання протиправною відмови у проведенні перерахунку пенсії та зарахування періодів роботи до пільгового стажу, переведенні на пенсію по інвалідності, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Шепелюк В.Л., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11.12.2024р., м.Луцьк; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

06.09.2024р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Свередюк Ю.А., діюча на підставі ордера на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною відмову відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Волинській обл. від 08.03.2024р. про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії та зарахування стажу роботи до пільгового, переведенні із пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати відповідача ГУ ПФ України у Волинській обл. зарахувати до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 період роботи 23.08.1999р. - 21.02.2000р. - елекстрослюсар підземний ДП «Шахта № 1 «Нововолинська»; 02.08.2004р. - 20.09.2010р. - електрослюсар підземний ВП ШПУ № 3 ПАТ «Трест Луганськшахтопроходка»; 21.09.2010р. - 05.07.2012р. - електрослюсар підземний Філія ТзОВ «Луганськшахтострой»; 06.07.2012р. - 05.12.2012р. - елекстрослюсар підземний ТзОВ «Луганськшахтострой», а також час перебування на інвалідності внаслідок професійного захворювання з 15.12.2020р. по день звернення; здійснити переведення та перерахунок, виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням спірного страхового пільгового підземного стажу та отриманих доходів (заробітної плати) при обчисленні розміру пенсії з дати звернення відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (а.с.1-4).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмову провадженні) (а.с.60 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.12.2024р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправними дії ГУ ПФ України у Волинській обл. щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до пільгового (на підземних роботах за Списком №1) стажу періодів роботи з 23.08.1999р. по 21.02.2000р., з 21.11.2004р. по 31.12.2004р., з 15.08.2005р. по 31.12.2005р., з 20.07.2006р. по 31.12.2006р., з 09.09.2007р. по 31.12.2007р., з11.01.2008р. по 31.12.2008р., з 15.03.2009р. по 31.12.2009р., з 20.07.2010р. по 20.09.2010р., з 02.01.2011р. по 05.07.2012р., з 18.09.2012р. по 30.09.2012р., з 04.12.2012р. по 05.12.2012р., а також період перебування на інвалідності з 15.12.2020р. по 01.02.2024р. та нерозгляду заяви позивача від 23.02.2024р.; зобов`язано ГУ ПФ України у Волинській обл. зарахувати ОСОБА_1 до пільгового (на підземних роботах за Списком №1) стажу періоди роботи з 23.08.1999р. по 21.02.2000р., з 21.11.2004р. по 31.12.2004р., з 15.08.2005р. по 31.12.2005р., з 20.07.2006р. по 31.12.2006р., з 09.09.2007р. по 31.12.2007р., з11.01.2008р. по 31.12.2008р., з 15.03.2009р. по 31.12.2009р., з 20.07.2010р. по 20.09.2010р., з 02.01.2011р. по 05.07.2012р., з 18.09.2012р. по 30.09.2012р., з 04.12.2012р. по 05.12.2012р., а також період перебування на інвалідності з 15.12.2020р. по 01.02.2024р. та повторно розглянути заяву позивача від 23.02.2024р.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України у Волинській обл. судові витрати у сумі 2484 грн. 48 коп. (а.с.75-81).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України у Волинській обл., який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с.84-88).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не врахував вимоги діючого законодавства та дійшов хибного висновку щодо необхідності зарахування позивачу до пільгового (підземного) стажу спірних періодів роботи, що суперечить вимогам закону і порушує порядок зарахування такого стажу.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалах про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ України у Волинській обл. як одержувач пенсії по ІІІ групі інвалідності внаслідок трудового каліцтва відповідно до Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /надалі - Закон № 1058-ІV/ (а.с.23).

23.02.2024р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перевести його на пенсію за віком з урахуванням пільгового стажу та часу перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням (трудовим каліцтвом), відповідно до вимог Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (а.с.68).

Листом № 3630-3002/К-02/8-0300/24 від 08.03.2024р. відповідач ГУ ПФ України у Волинській обл. повідомив позивача про те, що розмір його пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу тривалістю 52 роки 02 місяці 08 днів, з них: 12 років 07 місяців 02 дні - пільгова робота з повним робочим днем під землею; 03 роки 02 місяці 21 днів - навчання за фахом; 01 рік 04 місяці 18 днів - строкова військова служба та 17 років 4 місяці - додатковий стаж. При призначенні пенсії за віком не передбачено зарахування додаткового страхового стажу 17 років 04 місяці. Пільговий стаж враховано на підставі наданих уточнюючих довідок, що підтверджують особливий характер роботи з урахуванням даних про фактичну тривалість роботи в особливо шкідливих умовах праці та відомостей стосовно атестації робочих місць за умовами праці.

У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, здійснюється Комісією з питань підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в області, діяльність якої передбачена нормами постанови Правління ПФ України № 18-1 від 10.11.2006р.

Відповідно до довідки серії АА № 290488, виданої ГУ статистики у Луганській обл., довідки № 04-08/32 від 19.03.2015р., виданої ГУ статистики у Волинській обл., витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № , внесено 06.07.2012р. відомості про закриття філії (відокремленого підрозділу без права юридичної особи) ТзОВ «Луганскшахтострой». Для вирішення питання підтвердження періоду роботи в шкідливих умовах праці протягом повного робочого дня з 02.01.2011р. по 05.07.2012р. у ТзОВ «Луганскшахтострой» рекомендовано звернутись до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) по питанню надання практичної допомоги у поданні необхідних документів для розгляду згаданою Комісією.

При обчисленні розміру пенсійної виплати до пільгового стажу враховано періоди роботи в особливо шкідливих умовах праці з повним робочим днем під землею на ШПУ № 3 ВАТ Тресту «Луганскшахтопроходка» з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Враховуючи викладене, для зарахування періоду з 23.08.1999р. по 21.02.2000р. до пільгового стажу роботи, немає підстав. Питання зарахування періоду з 02.01.2011р. по 05.07.2012р. буде розглянуто спеціалістами управління Фонду по результатах прийнятого рішення Комісією (а.с.12).

Незгода позивача із відмовою у переведенні на пенсію за віком та незарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи (з 23.08.1999р. по 21.02.2000р., з 02.08.2004р. по 20.09.2010р., з 21.09.2010р. по 05.07.2012р.), а також часу перебування на інвалідності внаслідок професійного захворювання з 15.12.2020р. по 01.02.2024р. слугувала підставою для звернення до суду із розглядуваним позовом.

Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідні записи трудової книжки позивача не містять в собі виправлень, здійснені у послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис.

На підтвердження пільгового стажу роботи за Списком № 1 позивач надавав довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 11 від 12.01.2021р., видану ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» (а.с.11).

Згідно з вказаною довідкою позивач працював повний робочий день під землею на Шахті № 1 Нововолинська, виконував підземні роботи за посадою електрослюсар підземний, що передбачена Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1а1010100а , зокрема за період з 19.05.1998р. по 24.04.2000р.

Таким чином, умови праці, в яких працював позивач, не змінювались з моменту проведення атестації у 1994 році, зокрема, умови і характер праці під час проведення атестацій, через що позивач весь час працював за професією та в умовах праці, що віднесені до Списку №1.

Отже, період роботи позивача з 23.08.1999р. по 21.02.2000р. у ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» на посаді електрослюсар підземний підлягає зарахуванню до пільгового підземного стажу за Списком № 1.

Записами у трудовій книжці, архівними довідками, індивідуальними відомостями про застраховану особу (Форма ОК-5) підтверджено характер роботи і стаж, який дає позивачу право на зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 спірних періодів роботи у ВП ШПУ № 3 ПАТ «Трест Луганськшахтопроходка», філії ТзОВ «Луганськшахтострой», ТзОВ «Луганськшахтострой».

Законодавець зараховує час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи тільки для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до ст.ст.13, 14 Закону України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» /надалі - Закон № 1788-XII/. Отже, до пільгового стажу позивача зараховується період до того часу, коли позивач вийшов на пенсію за віком на пільгових умовах (15.12.2020р. 01.02.2024р.).

Також суд обрав спосіб захисту прав та інтересів позивача у формі повторного розгляду заяви позивача про переведення на іншу пенсію.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із роз`ясненнями, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 цього Закону виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст.5 вказаного Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Статтею 26 зазначеного Закону встановлені умови призначення пенсії за віком. Зокрема, за загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу, визначеного у даній статті.

Водночас, приписами ч.1 ст.114 наведеного Закону визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.114 вказаного Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, обов`язковою умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до норм Закону України № 1058-IV є наявність необхідного страхового стажу (в тому числі пільгового) та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку.

Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено порядок обчислення страхового стажу. Страховий стаж - це період (строк), упродовж якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не меншій за мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами ПФ України відповідно до вимог Закону № 1058-IV за відомостями, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним раніше, крім випадків, передбачених Законом № 1058-IV.

За змістом ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з ст.62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р. «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», якою регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно п.3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.18 зазначеного Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до п.2.2 цієї Інструкції до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п.2.4 вказаної Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Із наведених законодавчих норм слідує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач з 19.05.1998р. по 24.04.2000р. працював у ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» на посаді електрослюсаря підземного 3-4 розрядів; з 17.05.2004р. по 20.09.2010р. у ВП ШПУ № 3 ПАТ «Трест «Луганськшахтопроходка» на посадах електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування 4 розряду, електрослюсаря підземного 4-5 розрядів з повним робочим днем під землею (з 02.08.2004р. - електрослюсар підземний 4 розряду, з 15.06.2009р. - електрослюсар підземний 5 розряду); з 21.09.2010р. по 05.07.2012р. працював у філії ТзОВ «Луганськшахтострой» на посаді електрослюсаря підземного 5 розряду з повним робочим днем під землею; з 06.07.2012р. по 05.12.2012р. ТзОВ «Луганськшахтострой» на посаді електрослюсаря 5 розряду з повним робочим днем під землею; з 06.07.2012р. по 25.10.2018р. працював у ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем під землею; з 06.11.2018р. по 16.11.2020р. працював у ДП «Львіввугілля» ВП «Шахта Степова» електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах. 16.11.2020р. позивача звільнено у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, за п.2 ст.40 Кодексу законів про працю /КЗпП/ України (наказ № 406-к від 18.07.2008р.) (а.с.13-17).

Відповідні записи трудової книжки позивача не містять в собі виправлень, здійснені у послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005р. затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах /Порядок № 383.

Згідно з п.10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Як визначено п.3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно з п.4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затв. постановою КМ України № 442 від 01.08.1992р. (набула чинності з 21.08.1992р.), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992р.

Основними документами, які підтверджують пільговий стаж період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до списків, після 21.08.1992р., є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці, якими можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з п.4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше приведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відповідно до витягів з наказу № 69 від 23.08.1994р. по Шахті № 1 «Нововолинська» «Про результати проведення атестації робочих місць» № 33 від 22.02.2000р. по Шахті № 1 «Нововолинська» «Про результати проведення атестації робочих місць» затверджено перелік робочих місць, професій і посад працівникам, яким підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення, передбачене Списком № 1 та Списком № 2, зокрема, електрослюсарям підземним підтверджено пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 (зворот а.с.11).

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затв. постановою Міністерства праці України № 41 від 01.09.1992р. (надалі - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам, і правилам, установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

З наведеного слідує, атестація має проводитися у передбачені строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Основна ж мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, але з вини власника не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за відповідним Списком.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

У контексті спірних правовідносин відсутність доказів проведення атестації робочих місць після 21.08.1992р. не є підставою для відмови в зарахуванні вказаного періоду роботи позивача до страхового стажу за Списком № 1 (за наявності інших доказів, які підтверджують умови та характер виконуваної роботи, зайнятість повний робочий день).

На підтвердження пільгового стажу роботи за Списком № 1 позивач надавав довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 11 від 12.01.2021р., видану ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» (а.с.11).

Згідно з вказаною довідкою позивач працював повний робочий день під землею на Шахті № 1 «Нововолинська», виконував підземні роботи за посадою електрослюсар підземний, що передбачена Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1а1010100а , зокрема за період з 19.05.1998р. по 24.04.2000р. Підстава для видачі: накази по шахті, особова картка форми Т-2, ЕТКД, особові рахунки заробітної плати.

Таким чином, умови праці, в яких працював позивач, не змінювались з моменту проведення атестації у 1994 році, зокрема, умови і характер праці під час проведення атестацій, через що позивач весь час працював за професією та в умовах праці, що віднесені до Списку № 1.

Отже, період роботи позивача з 23.08.1999р. по 21.02.2000р. у ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» на посаді електрослюсар підземний підлягає зарахуванню до пільгового підземного стажу за Списком № 1.

Відповідно до форми РС-право до пільгового підземного стажу позивача не зараховано періоди роботи з 21.11.2004р. по 31.12.2004р., з 15.08.2005р. по 31.12.2005р., з 20.07.2006р. по 31.12.2006р., з 09.09.2007р. по 31.12.2007р., з 11.01.2008р. по 31.12.2008р., з 15.03.2009р. по 31.12.2009р., з 20.07.2010р. по 20.09.2010р. (а.с.24-25).

Згідно з п.3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Використання норм Порядку № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Відповідно до записів трудової книжки позивача у період з 02.08.2004р. по 20.09.2010р. останній працював у ВП ШПУ № 3 ПАТ «Трест «Луганськшахтопроходка» на посаді електрослюсаря підземного 4-5 розрядів з повним робочим днем під землею (з 02.08.2004р. - електрослюсар підземний 4 розряду, з 15.06.2009р. - електрослюсар підземний 5 розряду). У період з 21.09.2010р. по 05.07.2012р. позивач працював у філії ТзОВ «Луганськшахтострой» на посаді електрослюсаря підземного 5 розряду з повним робочим днем під землею, з 06.07.2012р. по 05.12.2012р. працював у ТзОВ «Луганськшахтострой» на посаді електрослюсаря 5 розряду з повним робочим днем під землею.

Із архівної довідки № 30 від 25.01.2021р. убачається, що згідно з наказів по особовому складу ШПУ № 3 за період з 17.05.2004р. по 20.09.2010р. ОСОБА_1 на роботу з неповним робочим днем не переводився, відпустки за власний рахунок не надавалися (зворот а.с.43).

Архівною довідкою № 71 від 10.02.2020р. підтведжено те, що ОСОБА_1 дійсно працював у філії ТзОВ «Луганськшахтострой» у м.Нововолинську у період з 21.09.2010р. по 05.07.2012р. на посаді електрослюсаря підземного (а.с.36).

Згідно з архівною довідкою № 72 від 10.02.2020р. позивач у період з 06.07.2012р. по 05.12.2012р. працював у ТзОВ «Луганськшахтострой» (зворот а.с.36).

Крім того, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5, а.с.31-34) у розділі Відомості по спеціальному стажу містяться відомості про те, що позивач має спеціальний стаж на підприємствах з кодом ЄДРПОУ, що відповідно до відомостей про страхувальника відповідає ДП «Шахта №1 «Нововолинська», ВП ШПУ № 3 ПАТ «Трест Луганськшахтопроходка», філії ТзОВ «Луганськшахтострой», ТзОВ «Луганськшахтострой» з кодом підстави обліку спецстажу ЗП3013А1, що визначає: Працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці та Працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників та з посиланням на відповідні накази про атестацію робочого місця, кількість днів в особливих умовах праці, що дають право на пільги.

Отже, записами у трудовій книжці, архівними довідками, індивідуальними відомостями про застраховану особу (Форма ОК-5) підтверджено характер роботи і стаж, який дає позивачу право на зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 спірних періодів роботи у ВП ШПУ № 3 ПАТ «Трест Луганськшахтопроходка», філії ТзОВ «Луганськшахтострой», ТзОВ «Луганськшахтострой».

Щодо зарахування до пільгового підземного стажу період перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.30 № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абз.4 ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Відповідна гарантія встановлена нормою ч.4 ст.9 Закону України «Про охорону праці», якою передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах у порядку, встановленому законом.

Також частиною 5 ст.56 Закону № 1788-XII передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має інвалідність у зв`язку з професійним захворюванням та з 15.12.2020р. перебуває на пенсії по інвалідності.

Законодавством передбачено зарахування часу перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Проте, відповідач не зарахував до пільгового стажу позивача період його перебування на пенсії по інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві в період з 15.12.2020р. по 01.02.2024р.

Верховний Суд у постанові від 1806.2019р. у справі №392/17/17, вказав на те, що законодавець зараховує час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи тільки для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до ст.ст.13, 14 Закону № 1788-ХІІ.

Отже, до пільгового стажу позивача зараховується період до того часу, коли позивач вийшов на пенсію за віком на пільгових умовах.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.12.2019р. у справі № 185/8991/16-а, від 26.05.2020р. у справі № 205/8712/16-а.

Таким чином, вказаними документами і записами трудової книжки підтверджується пільговий стаж позивача, який дає право на призначення та отримання пенсії на пільгових умовах.

Водночас, представлена трудова книжка містить записи про періоди роботи позивача із зазначенням професій, номеру та дати наказів про прийняття, переведення та звільнення з роботи, підписи уповноважених осіб та печатки підприємств.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що матеріалами справи об`єктивно підтверджується пільговий та загальний трудовий стаж роботи позивача, через що останній має право на призначення спірної пенсії згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Звідси, відмова пенсійного органу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є неправомірною та не ґрунтується на вимогах закону.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позиція Верховного Суду щодо застосування ч.4 ст.245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 14.08.2018р. у справі № 820/5134/17, від 28.02.2020р. у справі № 806/3304/18, від 16.11.2020р. у справі № 640/5615/19, від 04.09.2021р. у справі № 320/5007/20, від 14.09.2021р. у справі № 320/5007/20 та від 23.12.2021р. у справі № 480/4737/19.

При цьому адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2021р. у справі № 480/4737/19 та від 08.02.2022р. у справі № 160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Отже, ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції для ефективного захисту прав і свобод позивача, відновлення його порушеного права суд дійшов до правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявленого позову.

Отже, апелянт в апеляційній скарзі не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені частково у визначений спосіб.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ГУ ПФ у Волинській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.12.2024р. в адміністративній справі № 140/9368/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного судового рішення: 14.11.2025р.