Справа № 727/10798/25
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/10798/25

Головуючий у 1-й інстанції: Слободян Г.М.

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

12 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Шидловського В.Б. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Представники відповідачів Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції та Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5491399 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП.

Обґрунтував позовні вимоги тим, що вказана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ЕНА №5491399 винесена поліцейським у справі про адміністративне правопорушення з грубим порушенням вимог актів законодавства України, оскільки він жодних ПДР України не порушував та інкримінованого діяння не вчиняв, а тому провадження у справі підлягає закриттю, а оскаржувана постанова скасуванню. Зазначає, що згідно постанови серії ЕНА №5491399 15.08.2025 року о 20 год. 13 хв. в м. Чернівці, по вул. Хотинська, 36 він керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та нібито був не пристебнутим ременем безпеки, чим порушив п.2.3. в ПДР України. Однак, наведені в постанові серії ЕНА №5491399 обставини вчинення адміністративного правопорушення жодним чином не відповідають обставинам справи. Позивач вказує на те, що адміністративного правопорушення він не вчиняв, і жодних доказів на підтвердження його вини матеріали справи не містять.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5491309 від 15.08.2025 року про накладення на ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, долучений відеозапис містить файл, на якому зафіксовано період від моменту зупинки транспортного засобу, розгляду справи про адміністративне правопорушення до вручення копії постанови, чим було завершено розгляд справи, а тому відеозйомка велася безперервно, в рамках чинного законодавства, про що було повідомлено позивачеві. Із зазначеного відеозапису вбачається те, що на момент зупинки позивач не був пристебнутий паском безпеки, замість паска безпеки знаходиться пасок від сумки, до того ж водій в подальшому визнав, що керував транспортним засобом із порушенням вимог п.п.2.3.в ПДР України, що зафіксовано на відеозаписі. Вважає, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП. Зазначає, що поліцейським патрульної поліції дотримана процедура розгляду та порядок складання адміністративних матеріалів. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суд від 03.11.2025 року розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 11.11.2025 року.

Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Заяв клопотань - не надійшло.

Дослідивши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що згідно постанови серії ЕНА №5491399 15.08.2025 року о 20 год. 13 хв. в м. Чернівці, по вул. Хотинська, 36 ОСОБА_1 керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3. "в" ПДР України. Даною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн (а.с.7).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для частково задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність, згідно з законодавством. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку, перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.п.«в» п.2.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно з п.1.10. Правил дорожнього руху, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Диспозицією ст.121 ч.5 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Колегія суддів суд звертає увагу на те, що підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення. Тобто, склад правопорушення є єдиною та головною підставою для юридичної відповідальності.

Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII встановлено основні повноваження поліції.

Відповідно до п.11 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Згідно вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний на підставі досліджених доказів з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з ч.1 ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. В ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Статтею 77 КАСУ встановлено процесуальний обов`язок відповідача, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на зазначені положення колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не взяв до уваги доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Колегія суддів критично ставиться до висновків суду першої інстанції про те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів, передбачених ст.251 КУпАП, на підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП за обставин, викладених в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення, адже Відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву всі наявні та достатні докази по справі, однак судом першої інстанції зазначеним доказам надано не належну правову оцінку.

Так, відповідачем до суду надано відеозапис, на якому зафіксовано період від моменту зупинки транспортного засобу, розгляду справи про адміністративне правопорушення до вручення копії постанови, чим було завершено розгляд справи, а тому відеозйомка велася безперервно та містить необхідну доказову інформацію у справі.

В свою чергу, постанова про накладення адміністративного стягнення, містить інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення, а тому відповідає загальним вимогам, встановленим ч.2 ст.283 КУпАП. Стягнення за адміністративне правопорушення накладено на позивача відповідно до ст.33 КУпАП та у межах, передбачених санкцією ч.5 ст.121 КУпАП.

Як встановлено із наявного у справі відеозапису, на 00:56:33хв. зафіксовано момент, на якому в позивача замість паска безпеки знаходиться пасок від сумки, що підтверджує і сам позивач на відео. Відповідно, позивач особисто підтвердив той факт, що керував транспортним засобом із порушенням вимог п.п.2.3."в" ПДР України.

Таким чином, з огляду на наданий в судове засідання відеозапис колегія суддів приходить до висновку, що даним відеозаписом підтверджується факт того, що саме Позивач при зазначених обставинах був водієм вказаного в постанові транспортного засобу та факт керування транспортним засобом Позивачем з порушенням вимог п.п.2.3."В" ПДР України. Підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку задовольняючи позовні вимоги.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції з прийняттям нового - про відмову в задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити повністю.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Шидловський В.Б. Сапальова Т.В.