Справа № 160/6138/24
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2025 року Справа № 160/6138/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: за участі: представника позивача: представника відповідача: Мартіросян Г.А., Смолова К.В., Фіцай Я.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу №160/6138/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
УСТАНОВИВ:
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 09 серпня 2023 року адміністративний позов задовольнив.
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 23 жовтня 2024 року скасував зазначене рішення суду першої інстанції та ухвалив нову постанову про відмову у задоволенні позову.
Верховний Суд постановою від 20 грудня 2024 року скасував постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року, а справу направив для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд непроаналізував положення національного законодавства на предмет регулювання порядку визначення дня виникнення заборгованості. У зв`язку з цим, не було належним чином встановлено обставин у справі, без яких правильне вирішення спору неможливе, таких як день виникнення заборгованості, курс євро до гривні, встановлений Національним банком України станом на день виникнення заборгованості.
За результатами нового апеляційного розгляду Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 15 квітня 2025 року скасував рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року та ухвалив нове судове рішення, яким задовольнив позовні вимоги.
У подальшому, постановою Верховного Суду від 17.09.2025 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 у справі №160/6138/24 скасовано. Передано справу №160/6138/24 на новий розгляд до суду першої інстанції.
24.09.2025 року справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою суду від 30.09.2025 року прийнято справу до провадження. Призначено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання на 14.10.2025 року.
13.10.2025 року відповідач подав до суду додаткові пояснення у справі.
14.10.2025 року позивачем до суду подані пояснення з урахуванням мотивувальної частини.
14.10.2025 року оголошено перерву у підготовчому засіданні; наступне підготовче засідання призначено на 22.10.2025 року.
20.10.2025 року позивачем до суду подані пояснення по справі.
21.10.2025 року відповідачем до суду подані додаткові пояснення у справі.
22.10.2025 року закрито підготовче провадження; призначено справу до розгляду по суті на 04.11.2025 року.
04.11.2025 року відкласти розгляд справи на 12.11.2025 року.
12.11.2025 року у судовому засіданні сторони підтримали обрані правові позиції.
В обґрунтування позовних вимог зазначають, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «О.С.П.АГРО» з метою перевірки дотримання вимог валютного законодавства України при виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 19.02.2021 №НТ20210219SK за період з 19.02.2021 року по 01.09.2023 року.
За результатами перевірки складено акт №3277/04-36-07-14-04/42922782 від 19.09.2023 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення ч.3 ст.13 Закону України «Про валюту та валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VIII, при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 19.02.2021 №НТ20210219SK, з урахуванням Постанови НБУ від 07.07.2022 №142 «Про внесення змін до постанови Правління НБУ від 24 лютого 2022 року №18» «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», за що на підставі ч. 5 ст. 13 Закону України «Про валюту та валютні операції» нараховується пеня за порушення термінів розрахунків в сфері ЗЕД.
Позивач вважає, що вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки не відповідає чинному законодавству та прийняте на підставі хибних висновків, до яких дійшов відповідач в ході проведення перевірки.
Так, контролюючим органом при проведенні перевірки не враховано всіх обставин, що свідчать про відсутність вини та умислу у позивача; неправильно встановлено періоди порушення граничних строків розрахунків і, відповідно, визначено розмір пені; не враховано наявність обставин непереборної сили (форс-мажору; нараховано пеню за курсом НБУ на 181 день від дня виненкнення заборгованості, а не на дату виникнення заборгованості; не враховано зупинення граничних строків за операціями з експорту та імпорту для позивача.
Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим, прийнятим без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, що має наслідком його неправомірність та є підставою для скасування.
Додатково вказують про те, що у справі відбулося два касаційних провадження: спочатку за скаргою Позивача (Постанова КАС ВС від 20.12.2024 р.), а згодом за скаргою Відповідача (Постанова КАС ВС від 17.09.2025 р.).
Обидва рази ВС викладав висновки щодо того, що вважається днем виникнення заборгованості у розумінні ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про валюту і валютні операції» і на яку дату має визначатися курс НБУ при перерахуванні іноземної валюти у національну валюту при обрахунку пені.
Спершу у Постанові від 20.12.2024 р. ВС сформував чітку правову позицію, за якою днем виникнення заборгованості в імпортних правовідносинах є день здійснення резидентом авансового платежу, а не перший день після спливу граничних строків розрахунків.
Тобто КАС ВС виснував, що для обчислення пені береться курс валюти станом на день виникнення заборгованості, яким при імпорті є день здійснення авансового платежу.
Проте, вже у Постанові від 17.09.2025 р. ВС у цій же справі сформував протилежний висновок, що день виникнення заборгованості пов`язується не з датою здійснення авансового платежу, а з наступним днем після закінчення граничного строку розрахунків, встановленого НБУ.
Ця Постанова, на думку позивача, містить ряд суттєвих недоліків (детальніше у розділі 2, 3 Пояснень), що ставить під сумнів можливість застосування викладених у ній висновків при новому розгляді справи.
На думку ТОВ «О.С.П.АГРО», колегія суддів не зазначила мотивів для відступу від правової позиції, викладеної у їхній же Постанові від 20.12.2024 р., і не застосувала передбачену ч. 1 ст. 346 КАС України процедуру передачі справи на розгляд палати для відступу від висновку.
Вказують про що судді обмежилися узагальненими формулюваннями про «додаткові обґрунтування скаржника», не навівши, які саме доводи взято до уваги та чому змінили раніше зроблений висновок, а також не взяли до уваги висновки у Постанові від 20.12.2024 р.
Вважають, що такий невмотивований і непроцесуальний відступ порушив право Позивача на ефективний захист і справедливий суд, на що Товариство розраховувало, спираючись на правову визначеність та висновок у Постанові від 20.12.2024 року.
Вказують, що колегія суддів не відповіла на ключові аргументи позивача, викладені у Відзиві на касаційну скаргу, щодо відсутності підстав для відступу і наявності актуальної позиції ВС стосовно питання визначення дня виникнення заборгованості.
Також, вказують про те, що день виникнення порушення не є тотожним дню виникнення заборгованості.
Вважають, що «заборгованість» в розумінні ч. 5 ст. 13 Закону №2473 VIII є періодом від початку відліку граничного строку розрахунку до дня його закінчення. Після закінчення цього періоду починається період «порушення».
Враховуючи принцип верховенства права та наявність двох протилежних висновків щодо одного й того ж питання, на нашу думку, суд першої інстанції має достатні підстави критично оцінювати останній висновок ВС та застосовувати більш обґрунтовану позицію, викладену у Постанові від 20.12.2024 року.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області через систему «Електронний суд» надійшов відзив, в якому представник у задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача встановлено, що на виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 19.02.2021 №НТ20210219SK здійснено оплату за товар всього на суму 155 200 євро (екв. 5 792 879,51 грн.), у зв`язку з чим станом на 01.09.2023 за цим контраком обліковується дебіторська заборгованість у розмірі 155 200 євро (екв. 8 124 460,30 грн.).
Згідно із ч.3 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Відповідно до п. 14-2 Постанови НБУ від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», у період запровадження воєнного стану граничні строки за операціями з експорту та імпорту товарів становить 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05.04.2022 року.
Порушення резидентами строку розрахунку, встановленого згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за кусом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості.
Таким чином, за порушення ч.3 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» в частині порушення граничних строків розрахунків за контрактом від 19.02.2021 №НТ20210219SK, укладеного з нерезидентом ТОВ «Хенань Хуатай зернова та масляна машинобудівельна компанія», у відповідності до ч.5 ст.13 вказаного Закону нарахована пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД. При цьому, представник відповідача звертала увагу суду, що ТОВ «О.С.П.АГРО» до перевірки не надало документального підтвердження несвоєчасного виконання умов зовнішньоекономічного контракту через дію форс-мажорних обставин, також не були надані документи, підтверджуючі здійснення претензійної роботи, у відповідності до ч.7 ст.13 Закону від 21.06.2018 року №2473-VIII, як і не надходили висновки Міністерства економіки України щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що нарахування пені за прострочення за зовнішньоекономічним контрактом є правомірним, викладені висновки в акті перевірки №3277/04-36-07-14-04/42922782 від 19.09.2023 року відповідають вимогам чинного законодавства, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та таким, що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства.
Додатково вказують про те, що у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Колегія суддів зазначає, що строки поставки товару, визначені сторонами у договорі та додаткових угодах до нього, підлягають урахуванню при визначенні моменту належного виконання зобов`язань контрагентом.
Водночас відповідно до вимог чинного законодавства такі строки не можуть виходити за межі граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, встановлених Національним банком України.
Отже, умови договору щодо строків поставки мають юридичну силу лише в тій частині, яка узгоджується із зазначеними імперативними приписами. Домовленості сторін не можуть змінювати чи продовжувати строки, встановлені Національним банком України, оскільки останні є обов`язковими до застосування незалежно від волевиявлення учасників правовідносин.
Таким чином, у будь-якому випадку граничний строк розрахунків у спірних правовідносинах не міг перевищувати 180 днів з дня здійснення авансового платежу.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції при ухваленні рішення неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового визначення періоду граничних строків розрахунків за спірними господарськими операціями.
Враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені частинами першою та другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.
У зв`язку з цим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд. Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не проаналізував положення національного законодавства на предмет регулювання порядку визначення дня виникнення заборгованості.
У зв`язку з цим не було належним чином встановлено обставин у справі, без яких правильне вирішення спору неможливе, таких як день виникнення заборгованості, курс євро до гривні, встановлений Національним банком України станом на день виникнення заборгованості."
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Згідно матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» зареєстровано 02.04.2019 Криворізькою районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, є платником податку на додану вартість.
Основним видом діяльності ТОВ «О.С.П.АГРО» є: 10.41 виробництво олії та тваринних жирів, а саме: здійснює виробництво олії технічної ріпакової, муки ріпакової олії соняшникової технічної, шрот соняшниковий, макуха, гранульовані пелети з відходів соняшника технічні для спалювання.
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області отримало податкову інформацію від Національного банку України у листі від 20 березня 2023 року № 25-0008/59/ДСК щодо порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 19 лютого 2021 року №НТ20210219SK.
Отже, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області провело документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» з метою перевірки дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 19 лютого 2021 року № НТ20210219SK за період з 19.02.2021 року по 01.09.2023 року.
За результатами перевірки складено акт від 19 вересня 2023 року №3277/04-36-07-14-04/42922782, в якому встановлено порушення частини третьої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції».
Встановлено, що на виконання умов зовнішньоекономічного контракту Товариство з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» здійснило оплату за товар всього на суму 155200,00 євро, що підтверджується платіжними дорученнями № 3 від 26 жовтня 2022 року на суму 85 500,00 євро та № 4 від 20 березня 2023 року на суму 69 700,00 євро, але станом на 01 вересня 2023 року поставка товару не відбулася.
Отже, на думку податкового органу, позивач допустив порушення граничних строків розрахунків по контракту за платежем від 26 жовтня 2022 року на суму 85 500,00 євро на 131 день, тобто з 24 квітня 2023 року по 01 вересня 2023 року.
Таким чином, перевіркою встановлено порушення ч.3 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 19.02.2021 №НТ20210219SK укладеного з нерезидентом ТОВ «Хенань Хуатай зернова та масляна машинобудівельна компанія» (Китай), з урахуванням Постанови НБУ від 07.07.2022 №142 «Про внесення змін до постанови Правління НБУ від 24 лютого 2022 року №18» «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», за що у відповідності до ч.5 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII нараховується пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД.
Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивачем 11.12.2023 року подано скаргу до Державної податкової служби України
Таким чином, спірним у справі є питання нарахування пені за порушення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів під час запровадження воєнного стану.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до підпункту 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.
Закон України "Про валюту та валютні операції" від 21 червня 2018 року № 2473-VIII (далі - Закон № 2473-VIII) визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.
Частиною першою статті 3 Закону № 2473-VIII встановлено, що відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону № 2473-VIII органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.
Частинами п`ятою, шостою цієї статті Закону передбачено, що Національний банк України у визначеному ним порядку здійснює валютний нагляд за уповноваженими установами.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.
Згідно з частиною дев`ятою статті 11 Закону № 2473-VIII органи валютного нагляду мають право проводити перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства визначеними частинами п`ятою і шостою цієї статті суб`єктами здійснення таких операцій. Під час проведення перевірок з питань дотримання вимог валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок, надання доступу до систем автоматизації валютних операцій, підтвердних документів та іншої інформації про валютні операції, а також пояснень щодо проведених валютних операцій, а агенти валютного нагляду та інші особи, які є об`єктом таких перевірок, зобов`язані безоплатно надавати відповідний доступ, пояснення, документи та іншу інформацію.
За змістом частини десятої статті 11 Закону № 2473-VIII у разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок і допустили такі порушення, дотримання вимог валютного законодавства та застосовувати заходи впливу, передбачені законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 12 Закону № 2473-VIII Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої, восьмої статті 13 Закону № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Дослідивши докази по справі, встановлено, що відповідно до умов договору продавець мав забезпечити поставку позивачеві товару протягом 90 днів після отримання передплати, тобто за платежем від 26 жовтня 2022 року - до 24 січня 2023 року.
На день здійснення авансового платежу (26 жовтня 2022 року) граничні строки розрахунків встановлювалися постановою Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» та становили 180 днів.
Отже, за імпортними операціями податковий орган стягує з резидентів (покупців) пеню, якщо поставка товару від нерезиденту не відбулася в обумовлені договором строки, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків - 180 днів з дня здійснення авансового платежу.
Розмір такої пені становить 0,3 відсотка вартості недопоставленого товару за кожний день прострочення.
Так, слід вказати про те, що заборгованість сума фінансових зобов`язань, грошових боргів, що підлягає погашенню, повернення в певний термін (загальновстановлений термін).
Частиною 2 статті 1 Закону № 2473 встановлено, що інші терміни у цьому Законі вживаються у значеннях, визначених іншими законами України з питань регулювання фінансових послуг.
Терміни зобов`язання та заборгованості визначені у національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.
Валютним законодавством визначені певні терміни повернення коштів, розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами, за порушення яких встановлена відповідальність.
Регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку та аудиту, затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку в державному секторі, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності (частина друга ст. 6 Закону України від 16 липня 1999 року N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон N 996)).
Відповідно до Закону №996 зобов`язання - це заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.
Відповідно до пункту 4 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 8 жовтня 1999 р. № 237 (далі - НП(с)БО) дебіторська заборгованість - сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату. Безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності.
Поточна дебіторська заборгованість, щодо якої створення резерву сумнівних боргів не передбачено, у разі визнання її безнадійною списується з балансу з відображенням у складі інших операційних витрат (пункт 11 НП(с)БО).
Згідно з п.п.4 п.3 розділу І Інструкції №7 день виникнення порушення- перший день після закінчення встановленого НБУ граничного строку розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів або строку, установленого відповідно до раніше виданих за цією операцією висновків.
У разу порушення граничного строку розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів нарахування пені розпочинається з першого дня після закінчення законодавчо встановленого строку та строку та здійснюється за кожний день прострочення, включаючи день завершення валютного нагляду.
Тобто, днем виникнення порушення (з якого починає нараховуватись пеня) є перший день після закінчення 180(365)-денного строку або строку, продовженого висновком Мінекономіки (згідно з ч.4 ст.13 Закону про валюту і п.4 Інструкції №7 перевищення граничних строків розрахунків дозволяється на підставі висновку Мінекономіки).
Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону № 2473 встановлено відповідальність не з моменту виникнення заборгованості, встановленої умовами зовнішньоекономічного контракту, а з моменту заборгованості, що виникла внаслідок порушення строків розрахунків, встановлених НБУ (прострочення розрахунків).
Відповідно до частини першої статті 13 Закону НБУ має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
У разі встановлення НБУ граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, що зазначені в договорах, але не пізніше встановленого НБУ граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати) (частина третя статті 13 Закону).
Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів встановлені пунктом 21 Інструкції № 5 і становлять 365 календарних днів.
Як вже зазначалося вище, у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Строки поставки товару, визначені сторонами у договорі та додаткових угодах до нього, підлягають урахуванню при визначенні моменту належного виконання зобов`язань контрагентом.
Водночас, відповідно до вимог чинного законодавства такі строки не можуть виходити за межі граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, встановлених Національним банком України.
Отже, слід вказати про те, що умови договору щодо строків поставки мають юридичну силу лише в тій частині, яка узгоджується із зазначеними імперативними приписами.
Домовленості сторін не можуть змінювати чи продовжувати строки, встановлені Національним банком України, оскільки останні є обов`язковими до застосування незалежно від волевиявлення учасників правовідносин.
Таким чином, у будь-якому випадку граничний строк розрахунків у спірних правовідносинах не міг перевищувати 180 днів з дня здійснення авансового платежу.
Так, Верховний Суд у постанові від 17.09.2025 року вказує про те, що відповідно до положень частини п`ять статті 13 Закону № 2473-VIII, якщо розрахунки за договором провадяться в іноземній валюті, то з метою обчислення розміру пені вартість недопоставленого товару в іноземній валюті перераховують у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості.
У спірному випадку Головне управління ДПС у Дніпропетровській області встановило, що 26.10.2022 року позивач здійснив попередню оплату на користь нерезидента на суму 85 500,00 євро, а тому, відповідно до чинного на момент здійснення оплати законодавства, граничним строком поставки товару є 23 квітня 2023 року.
Станом на 01 вересня 2023 року поставка товару не відбулася.
З 24 квітня 2023 року (наступний день після закінчення граничного строку розрахунків) по 01 вересня 2023 року (останній день періоду, який охоплюється перевіркою) сплинув 131 день.
З урахуванням зазначеної кількості днів прострочення та суми непоставленого товару в національній валюті (3432867,75 грн.), загальний розмір пені у розмірі 0,3 відсотка за кожний день прострочення становить 1349117,03 гривень.
При цьому, гривневий еквівалент суми непоставленого товару контролюючий орган обрахував, виходячи з суми операції в іноземній валюті 85 500,00 євро за курсом Національного банку України до гривні станом на 24.04.2023 року - 40,1505 гривень.
Положення пункту 7 розділу II Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 7, визначають, що банк розпочинає відлік установлених Національним банком граничних строків розрахунків:
за операціями з експорту товарів: з дати оформлення митної декларації на продукцію, що експортується;
за операціями з імпорту товарів: з дати здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта).
Підпунктом 4 пункту 3 Інструкції встановлено, що днем виникнення порушення є перший день після закінчення встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів або строку, установленого відповідно до раніше виданих за цією операцією висновків.
Закон № 2473-VIII не містить визначення поняття «день виникнення заборгованості». Разом із тим, враховуючи додаткове обґрунтування скаржника з посиланням на положення цивільного законодавства, а також положень і стандартів бухгалтерського обліку, можна дійти висновку, що заборгованість у сфері валютних розрахунків не є тотожною самому зобов`язанню. Зобов`язання сторони існує від моменту його виникнення за договором, однак воно набуває ознак заборгованості лише після закінчення граничного строку його виконання.
Таким чином, у спірних правовідносинах день виникнення заборгованості слід пов`язувати не з датою здійснення авансового платежу, а з наступним днем після закінчення граничного строку розрахунків, встановленого Національним банком України.
Саме з цього моменту зобов`язання контрагента, яке не було виконано у визначений строк, трансформується у заборгованість, що є підставою для обчислення пені відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону № 2473-VIII.
Пунктом 112.7 статті 122 ПКУ визначено, що у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність , проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення провадження визначається процесуальним законодавством.
Пунктом 109.2 статті 109 ПКУ встановлено, що порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
Дослідивши докази по справі, встановлено, що ТОВ «О.С.П.Агро» не вжито заходів, передбаченого нормами статті 13 Закону № 2473, щодо зупинення строків розрахунків за укладеними зовнішньоекономічними договорами.
При цьому, позивачем ні під час перевірки, ні під час судового оскарження не надавало документів, що підтверджують неможливість вжиття підприємством необхідних заходів, передбачених статтею 13 Закону №2473, з метою уникнення порушень встановлених строків розрахунків за укладеним зовнішньоекономічним контрактом та нарахування пені за порушення валютного законодавства.
Окрім того, слід вказати про те, що ТОВ «О.С.П.Агро» діючи на власний ризик в межах умов контракту, не було позбавлене можливості врегулювати договірні відносини з урахуванням загальнодоступних правил валютного контролю, врахувавши ризики їх недодержання іншою стороною.
Відтак, позивач мав право звернутись у встановленому порядку до уповноваженої установи щодо неналежного виконання контрагентом зобов`язання за імпортним контрактом, проте цього не вчинив.
Щодо застосування до спірних правовідносин положень статті 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (набрав чинності з 07.03.2022) щодо зупинення перебігу строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, на граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Слід вказати про те, що судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду формулює правовий висновок, зокрема: Положення підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яким зупинено перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не розповсюджуються на строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, що врегульовано законодавством у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» (далі Закон № 2473), у разі якщо виконання договору за операціями з імпорту товарів зупиняється у зв`язку з виникненням форс мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого НБУ, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
Тобто, одна із сторін договору повинна довести, що наявні обставини (введення воєнного стану чи початку бойових дій) мають відношення до конкретного господарського зобов`язання та унеможливлюють після постачання товару або здійснення авансового платежу отримати резидентами валютної виручки або поставку їм імпортного товару на невизначений строк, а також з метою не нарахування пені за порушення граничних строків розрахунків у період дії форс мажорних обставин необхідно засвідчити даний факт відповідною довідкою уповноваженої організації (органу) країни нерезидента та/або сертифікатом Торгово промислової палити України
Пунктом 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України (далі ТПП) та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України 18 грудня 2014 року № 44(5) (далі - Регламент ТПП) визначено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідним договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.
Згідно з Регламентом ТПП, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності по кожному окремому договору, виконання якого настало згідно з умовами договору i виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин, шляхом видачу сертифікату ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством та Регламентом.
ТПП України веде єдиний Реєстр сертифікатів, виданих ТПП України та регіональними ТПП (Реєстр сертифікатів), про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та Реєстр уповноважених осіб.
При цьому, Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Тобто ТПП України листом повідомила «всіх кого це стосується» про те, що з 24 лютого 2022 року зазначені обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності України. Але Регламентом ТПП лист не визначено таким документом як сертифікат, що засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.
Таким чином, лист ТПП України не є сертифікатом, що засвідчує настання форс мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Війна є форс-мажорною обставиною в силу закону.
Однак це правило не діє автоматично для всіх контрактів на всій території України. Для того, щоб війна була визнана форс-мажором для договору, необхідно довести причинно-наслідковий зв`язок між війною та об`єктивною неможливістю виконати конкретний обов`язок за договором.
Враховуючи викладене вище, вимоги Закону № 2473 і Регламенту ТПП, а також початок бойових дій на території України, для можливого звільнення платників податків від відповідальності за порушення граничних строків розрахунків, встановлених НБУ, обґрунтування неможливості виконання зовнішньоекономічного контракту, засвідчується ТПП України сертифікатом про наявність форс-мажорних обставин із зазначенням періоду дії таких обставин.
Слід вказати про те, що просто існування таких обставин не є форс-мажором. Така обставина стане форс-мажорною лише у випадку якщо особа доведе неможливість виконання зобов`язань передбачених умовами договору саме через неї.
Потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати та обставинами (результатом) на які сторона посилається як на підставу неможливості виконати зобов`язання.
Таким чином, неможливість виконання зобов`язання через форс-мажорні обставини не доведено та не підтверджено позивачем відповідними сертифікатами уповноважених органів
З урахуванням вищенаведеного правового регулювання, встановлених обставин у справі, слід дійти до висновку про правомірність та обґрунтованість застосування до позивача пені за порушення строків розрахунків по експортним контрактам.
Доводи позивача про те, що відповідачем невірно нараховано пеню за курсом НБУ від дня виникнення заборгованості, є безпідставними та не ґрунтуються на нормах закону і результатах перевірки та розрахунку.
Враховуючи зазначене, та враховуючи висновки здійснені Верховним Судом у цій справі у постанові від 17.09.2025 року, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, та з системного аналізу матеріалів справи, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог позивача без задоволення.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.
Судові витрати покласти на позивача згідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст.ст. 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без задоволення.
Судові витрати покласти на позивача згідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 14.11.2025 року.

Суддя В.В. Ільков