Справа № 936/1342/25
Суддя: Суха Н. І.
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 936/1342/25
Провадження № 2-а/936/17/2025
13.11.2025 селище Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Сухої Н.І.
за участю секретаря Мельничок М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Воловець в спрощеному позовному провадженні із повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради Управління контролю за благоустроєм та дотриманням ПДР у частині стоянки та зупинки про визнання незаконною та скасування постанови,-
до Воловецького районного суду Закарпатської області від ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління контролю за благоустроєм та дотриманням ПДР у частині стоянки та зупинки Ужгородської міської ради надійшов адміністративний позов, у якому його просить скасувати постанову UZ №2516280 від 01.07.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та такою що винесена з порушенням вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України. Зокрема, позивач зазначає, що на електронну пошту 25.09.2025 йому надійшла постанова ВП №79202062 головного державного виконавця Свалявського ВДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Західного МУ МЮ Гирича Е.І., який розпочав примусове виконання постанови серії UZ №2516280 виданої 01.07.2025 Управлінням контролю за благоустроєм та дотриманням ПДР у частині стоянки та зупинки Ужгородської міської ради про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Ознайомившись із даною постановою позивач ствержує, що адміністративне правопорушення зазначене в постанові не скоював, оскаржувану постанову не отримував та з матеріалами адміністративної справи не знайомий, відриття виконавчого провадження є незаконним, доказів вручення, надсилання постанови немає.
Управління контролю за благоустроєм та дотриманням ПДР в частині стоянки та зупинки Ужгородської міської ради подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просить уточнити особу відповідача, а саме Управління контролю за благоустроєм та дотриманням ПДР у частині стоянки та зупинки Ужгородської міської ради та відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю.
Зміст відзиву зводиться до того, що інспектор з паркування при винесенні постанови серії UZ №2516280 від 01.07.2025 керувався нормами чинного законодавства та діяв у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, протиправні дії позивача були зафіксовані технічними засобами.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2025 вказану справу передано на розгляд судді Сухій Н.І.
Ухвалою суду від 30.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено дану справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Розгляд справи відкладався до 13.11.2025 для надання можливості явки в судове засідання позивача та відповідача у справі.
02.10.2025 позивачем подано клопотання в якому просив зупинити стягнення на підставі постанови серії UZ№2522314 від 28.08.2025 Управління по контролю за благоустроєм та дотриманням ПДР в частині стоянки та зупинки Ужгородської міської ради про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУаАП у виді штрафу 340,00 грн до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №936/1342/25, залишен судом без розгляду, оскільки зазначена постанова серії UZ№2522314 від 28.08.2025 не є предметом розгляду у даній справі.
Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач в судовому засіданні 30.10.2025 адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у такому.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за правилами спрощеного провадження за наявних у справі доказів без участі сторін.
Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку.
В ході розгляду справи судом встановлено, щоінспектором з паркування управління контролю за благоустроєм та дотриманням ПДР у частині стоянки та зупинки Ужгородської міської ради Мага А.Ю. за адресою в м.Ужгород, вул. І.Франка б/н було зафіксовано, що 01.07.2025 об 11.09 транспортний засіб SKODA OCTAVIA НОМЕР_1 порушив правила зупинки, а саме здійснив зупинку транспортного засобу безпосередньо в зоні дії знаку 3.35 «Стоянку заборонено», чим порушив п. 8.4 «в» і п.3.35 додатку 1 розділу 33 ПДР України та ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Оскільки водій вищевказаного транспортного засобу був відсутній на місці вчинення правопорушення в момент виявлення такого інспектором, таке порушення було зафіксовано у режимі фотозйомки, тому інспектором було складено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності серія UZ№2516280 від 01.07.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн, яке було залишено на лобовому склі автомобіля у відповідності до вимог статті 279-1 КУпАП. Дане правопорушення було зафіксовано в режимі фотозйомки з різних ракурсів. На фотофіксації видно, що транспортний засіб марки SKODA OCTAVIA НОМЕР_1 , знаходиться в зоні дії знака 3.35 «Стоянку заборонено».
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо транспортних засобів та їх власників, інспектором встановлено, що автомобіль SKODA OCTAVIA НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 , адреса власника: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим на позивача винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення UZ № 2516280 від 01.07.2025 про накладення адміністративного стягнення.
Постанова Серія UZ № 2516280 від 01.07.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності позивача винесена після уточнення даних власника транспортного засобу та направлена рекомендованим листом 14 липня 2025 року на адресу реєстрації позивача, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням №05 053 377 031 72 та 24.07.2024 повернуто відправнику у зв`язку з закінченням терміну зберігання 7 (сім) днів.

Відповідно до ч.2 статті 291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху , у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі , або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів , зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках , передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу .

Згідно із ст..289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постановою № UZ № 2516280 від 01.07.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Постанова направлена 14.07.2025 ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, інспектор з паркування, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) передбачені ст. 279-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ч. 5 ст. 279-1 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правовірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з яким закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Оскаржувана постанова судом перевірялась на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з п. 8.1. ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

За змістом п. 8.4. ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Розділ 15 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.01.2001, з назвою «Зупинка і стоянка» чітко регламентує, де може здійснюватися стоянка транспортних засобів.

Пункт 15.1 ПДР, який є загальною нормою параграфу 15 ПДР, передбачає, що зупинка і стоянка повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. З аналізу змісту зазначеної правової норми висновується, що вимогами пункту 15.1 ПДР встановлено дозвіл здійснювати стоянку транспортних засобів лише у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Знак 3.35 «Стоянку заборонено» є заборонним знаком, який забороняє зупинки і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Згідно з пунктом 1.10 ПДР зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Як зазначалось вище, вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення підтверджується доданими фотознімками із зазначенням на таких дати та часу здійснення фотофіксації, географічних координат. Так, матеріали фото фіксації містять зображення транспортного засобу позивача, а також підтверджують, що автомобіль перебуває саме в межах дії дорожнього знаку «Стоянку заборонено».Оскільки водій вищевказаного транспортного засобу був відсутній на місці вчинення правопорушення в момент виявлення такого інспектором, таке порушення було зафіксовано у режимі фотозйомки, тому інспектором було складено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності серія UZ № 2516280 від 01.07.2025, яке було залишено на лобовому склі автомобіля у відповідності до вимог статті 279-1 КУпАП. Фотофіксація правопорушення була здійснена відповідно до вимог примітки до ст.14-2 КУпАП, з врахуванням місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів.

Так, на наявних у матеріалах справи фотознімках зафіксовано транспортний засіб марки SKODA OCTAVIA НОМЕР_1 , водій якого здійснив зупинку транспортного засобу безпосередньо в зоні дії знаку «Стоянка заборонена» у м. Ужгороді на вул. Івана Франка, б/н. На фотознімках зафіксованого правопорушення (три зображення автомобіля з різних ракурсів) чітко видно дата, час, місце розташування транспортного засобу з порушенням ПДР України. Як видно з фотографій транспортний засіб знаходився більше 5 (п`яти) хвилин. Отже здійснив саме стоянку. Дій, пов`язаних з посадкою чи висадкою пасажирів, або завантаженням і розвантаженням вантажу не зафіксовано.

Суд зауважує, що надані відповідачем фотоматеріали демонструють знак 3.35 у достатній близькості до транспортного засобу для його ідентифікації.

Про проведення фотозйомки на місті правопорушення спецзасобом Samsung SM-A145F/DSN зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення, а отже, надані відповідачем до матеріалів справи фотознімки суд визнає належними доказами і такі докази відповідають вимогам ст.251 КУпАП.

На думку суду, доказом розташування належного позивачу транспортного засобу саме безпосередньо в зоні дії знаку «Стоянка заборонена» в м. Ужгороді на вул. Івана Франка, б/н є фотознімки.

Також з фотознімків вбачається, що у місці розташування автомобіля позивача немає жодного дорожнього знаку, який дозволяє стоянку.

Відтак, в діях позивача наявні подія і склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, оскільки ним на транспортному засобі марки SKODA OCTAVIA НОМЕР_1 , було здійснено зупинку транспортного засобу безпосередньо в зоні дії знаку «Стоянка заборонена» у м. Ужгороді на вул. Івана Франка, б/н, що не відповідає вимогам п.3.35 ПДР.

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та шостою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Як вбачається зі змісту ст. 251 КУпАП та ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в зазначеній справі є будь - які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою) / судом встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ч. 1 ст.73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. З матеріалів справи вбачається, що предметом доказування у даній справі є протиправність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення позивачем адміністративного правопорушення та її скасування.

Пояснення позивача про правомірність його дій спростовуються наведеними вище нормами ПДР України, та дослідженими судом доказами у справі, зокрема наданою фотофіксацією події адміністративного правопорушення, якою підтверджується порушення водієм правил дорожньогоруху та спростовуються зазначені в позовній заяві обставини.

Отже, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Разом з тим, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 по справі №735/1246/15-а висловив правову позицію, що посилання позивача на окремі процедурні порушення при притягненні його до адміністративної відповідальності не можуть спростовувати правомірності спірної постанови відповідача, оскільки не доводять відсутності факту порушення.

Щодо доводів позивача про те, що оскаржувану вищезазначену постанову позивач не отримував та адміністративне правопорушення не скоював, відкриття виконавчого провадження є незаконним, слід зазначити наступне.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Постанова Серія UZ № 2516280 від 01.07.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності надіслана рекомендованим листом 14.07.2025 на адресу реєстрації позивача, а саме Закарпатська область, Воловецький р-н, с.Нижні Ворота, вул. Підгірна, 5 та 24.07.2024 повернута відправнику у зв`язку з закінченням терміну зберігання 7 (сім) днів, отже, відповідно до ч.2 статті 291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів , зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Таким чином, доводи позивача є безпідставними, обґрунтовані виключно посиланням на формальні підстави для скасування спірної постанови, проте не підтверджені належним і допустимим доказом.

Оскаржувана постанова відповідає вимогам ст.283 КУпАП, відтак, суд оцінюючи зібрані у справі в сукупності докази, дійшов висновку, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв в межах повноважень та успосіб, передбачений Законом, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, надає суду підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Як вбачається з постанови, інспектором при притягненні до адміністративної відповідальності позивача за ч.1 ст.122 КУпАП, виконано та дотримано вимоги ст. 33 КУпАП, яка передбачає накладення стягнення за адміністративне правопорушення, про що свідчить розмір штрафу та складає 340,00 грн, який є у межах санкції ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відтак, судом встановлено, що інспектором у повному обсязі досліджені обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, як це передбачено ст. 252 КУпАП, при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

При цьому, саме такий склад правопорушення зазначено у спірній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та саме за це до нього застосовано штрафні санкції, передбачені ч. 1 ст.122 КУпАП.

Постановою Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 зроблено висновок про те, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначенийстаттею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд вважає, що в справі постанова про накладання адміністративного стягнення на позивача, об`єктивність якої підтверджується наявними матеріалами даної справи, а відтак і правомірності поведінки відповідача у взаємостосунках з позивачем.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду вищевказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, що відповідач, при прийнятті спірної постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в зв`язку з необґрунтованістю.

Ухвалюючи дане судове рішення суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову та не сплаті судового збору позивачем при зверненні до суду, суд, з метою дотримання права позивача на судовий захист, вважає за можливим компенсувати такий за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 20, 44, 47, 77, 90, 139, 143, 192, 210-211, 229, 241-246, 250, 268 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління по контролю за благоустроєм та дотримання ПДР у частині стоянки та зупинки Ужгородської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови - відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 13.11.2025.

Cуддя Суха Н.І