Справа № 160/7769/23
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/7769/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Захарчук-Борисенко Н.В.) в адміністративній справі №160/7769/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

13.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив суд:

- позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії, починаючи з 03.02.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він перебуває на обліку в Пенсійному фонді України як пенсіонер по інвалідності (3 група) з 21.12.2011. Виробнича травма сталась 27.07.2011. 35% втрати працездатності встановлено з 03.10.2012 року безстроково. З 2011 року позивачу виплачувалась пенсія у зв`язку з інвалідність, однак 03.02.2022 року пенсійний орган припинив виплачувати будь-яку пенсію. Позивач тимчасово виїздив за межі України влітку 2021 року, але не змінював місце проживання, місце реєстрації місця проживання. У лютому 2022 року позивач отримав лист, в якому з посиланням на Постанову КМУ №998 від 09.08.2001 року відповідач зазначив про призупинення щомісячної страхової виплати. У подальшому, у грудні 2022 року Порядок №998 привели у відповідність до інших законів України та Рішенням КСУ від 07.10.2009 року №25-ра/2009, але і до моменту приведення законодавства у відповідність з Рішенням КСУ дії відповідача щодо припинення виплати були незаконними. Також, позивач зауважує, що Порядок здійснення страхових виплат, призначених у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали за межі України, прямо передбачає, що страхові виплати здійснюються за умови подання потерпілим Пенсійному фонду України щороку в грудні свідоцтва, який засвідчується факт перебування потерпілого в живих, виданого відповідно до законодавства України дипломатичним представництвом або консульською установою України. Зазначений Порядок зазнав змін у зв`язку з прийняттям Постанови КМУ №1350 від 02.12.2022 року, яка набрала чинності з 01.01.2023 року, тож подача відповідних документів до ПФУ має відбутися лише у грудні 2023 року, а до цього моменту припинення виплати пенсії у зв`язку з інвалідністю є незаконним.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що страхова виплата позивачу була правомірно припинена пенсійним органом у зв`язку з тим, що за інформацією Державної прикордонної служби України позивач виїхав 21.07.2021 за кордон України і станом на дату листа (03.02.2022) не повернувся.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач листом №19.3-04/458 від 23.02.2022 року повідомив позивача, що за інформацією отриманою від державної прикордонної служби України позивач виїхав за кордон України 21.07.2021 року і до теперішнього часу не повернувся. Відповідно до вимог «Порядку здійснення страхових виплат, призначених у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які причинили втрату працездатності, особам, що виїхали за межі України», затвердженого постановою КМУ від 09.08.2001 року №998, позивачу призупинено щомісячну страхову виплату для з`ясування його місця проживання. З метою своєчасного отримання страхових виплат запрошено позивача звернутися у Кам`янське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо призупинення виплати пенсії у зв`язку з інвалідністю, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов до висновку про їх обґрунтованість.

Переглядаючи судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить наступного висновку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.01.2023, дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 №2620-IX, у зв`язку з припиненням Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, які реорганізуються шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, повноваження управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях передані до відповідних територіальних органів Пенсійного фонду України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі Закон №1105-XIV в редакції, яка була чинною на час припинення (зупинення) позивачу страхових виплат).

Статтею 36 Закону №1105-XIV визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Строки проведення страхових виплат визначені статтею 47 вказаного Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону №1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Частинами п`ятою та шостою статті 47 вказаного Закону визначено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому, сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Згідно з частинами четвертою та сьомою статті 47 Закону №1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Частиною першою статті 46 Закону №1105-XIV визначено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню та функціональному відновленню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що страхова виплата позивачу була припинена на у зв`язку з тим, що за інформацією Державної прикордонної служби України останній виїхав 21.07.2021 за кордон України і станом на дату листа (03.02.2022) не повернувся.

Водночас, суд першої інстанції вірно зауважив, що матеріали справи відповідної інформації від Державної прикордонної служби України на підтвердження правомірності своїх дій відповідачем надано не було, як і необґрунтовано підставу для зупинення страхових виплат «до з`ясування місця проживання особи».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Законом України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» від 03.12.2019 № 324-ІХ (далі Закон № 324-ІХ) визначені правові та організаційні засади здійснення верифікації та моніторингу державних виплат в Україні. Метою цього Закону є підвищення адресності державних виплат, сприяння розбудові системи соціального забезпечення, а також забезпечення ефективного використання бюджетних коштів (Преамбула цього Закону).

Приписами статті 1 Закону № 324-ІХ визначено, що верифікація - комплекс заходів щодо збору та перевірки достовірності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних; орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику; органи, що здійснюють державні виплати, - розпорядники бюджетних коштів, інші органи, установи та організації, що призначають, нараховують та/або здійснюють державні виплати; рекомендація це повідомлення про результат верифікації державних виплат щодо невідповідності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання і розмір таких виплат.

Згідно зі статтею 4 Закону № 324-ІХ одним із завдань органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, є здійснення верифікації достовірності інформації, поданої реципієнтами під час призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат, що впливає на визначення права на отримання та розмір державних виплат.

За п. 5 Порядку здійснення верифікації та моніторингу державних виплат, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №136, верифікація державних виплат здійснюється в інформаційно-аналітичній платформі шляхом застосування комплексу заходів із збору, проведення аналізу та порівняння параметрів інформації, отриманої від суб`єктів надання інформації, за кожним реципієнтом з подальшим визначенням відповідності інформації визначеним законодавством вимогам, що впливають на визначення права на отримання та розмір державних виплат, а також виявлення невідповідності даних в автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 324-ІХ за результатами верифікації орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, надає органам, що здійснюють державні виплати, підтвердження відповідності наданої реципієнтом інформації вимогам законодавства, що впливають на визначення його права на отримання та розмір державних виплат, під час здійснення превентивної верифікації або рекомендації щодо: 1) проведення додаткової перевірки інформації, що містить невідповідності; 2) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

За приписами частини 2, 3 статті 16 Закону № 324-ІХ орган, що здійснює державні виплати, опрацьовує отримані рекомендації у строк, що не перевищує 15 робочих днів з дня їх отримання. За результатами опрацювання наданих рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо: 1) призначення (перерахунку) державної виплати; 2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати; 3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати; 4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати. Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що стаття 16 Закону № 324-ІХ, яка визначає результати верифікації державних виплат, не встановлює підстав для їх припинення, а тільки вказує на наявність у відповідача права припинити нарахування та/або здійснення державної виплати за результатами опрацювання наданих рекомендацій, при цьому рішення про припинення державних виплат приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат. При цьому норма в цій частині дійсно є бланкетною та в частині визначення наявності підстав для припинення виплати пенсії відсилає до приписів статті 46 Закону №1105-XIV.

З урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що припинення виплати пенсії відповідно до Закону №324-IX на підставі інформації Державної прикордонної служби України, можливе тільки у разі наявності відповідної підстави в Законі №1105-XIV і оскільки відповідачем під час розгляду даної справи жодних доказів, які підтверджують наявність таких підстав надано не було, належним способом відновлення порушених прав позивача у даному випадку є саме зобов`язання пенсійного органу поновити останньому виплату щомісячної страхової виплати, починаючи з 03.02.2022.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року в адміністративній справі №160/7769/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2025 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак