Справа № 400/2769/25
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А Д У М К А
13 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/2769/25
Судді П`ятого апеляційного адміністративного суду Скрипченка В.О. на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року по справі №400/2769/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та незаконними, зобов`язання вчинити певні дії.
20.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправними та незаконними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення відомостей про порушення правил військового обліку з боку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- визнати протиправними та незаконними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо направлення звернення до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївської області для здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити відомості про порушення правил військового обліку з боку ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомити Миколаївське РУП ГУНП в Миколаївській області про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 .
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.

Користуючись цією нормою висловлюю незгоду із постановою колегії суддів у цій справі з наступних міркувань.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач пов`язує порушення свої прав з поданням звернення відповідача до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про доставления військовозобов`язаних осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку.

Так, відповідно до частини першої статті 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За усталеною судовою практикою Верховного Суду, висловленою у постановах від 31 жовтня 2024 року у справі №420/14902/23, від 25 січня 2024 року у справі №191/1565/22, від 28 червня 2022 року у справі №679/1344/16-а, від 20 лютого 2020 року у справа №308/12685/14-а, факт наявності/відсутності рішення (постанови) про притягнення до адміністративної відповідальності не впливає на право позивача щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, а тому розгляд таких справ здійснюється в порядку статті 286 КАС України.

Частиною першою статті 286 КАС України передбачено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, з огляду на заявлені позивачем вимоги і підстави, викладені на їх обґрунтування, а також враховуючи предмет позову у цій справі, вважаю, що даний спір підсудний місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правова конструкція "суд, встановлений законом" є структурним елементом права на справедливий суд, закріпленого статтею 6 Конвенції, що передбачає дві умови відповідності цьому критерію: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

У справі "Лавентс проти Латвії" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції, "суд" має завжди бути "встановленим законом". Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений леґітимності, яка вимагається в демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів "встановлений законом" стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення ЄСПЛ у справах "Булут проти Австрії" ("Bulut v. Austria" від 22 лютого 1996 року, заява 1996-11, с. 359, п. 29), та "Бускаріні проти Сан-Марино" ("Buskarini v San Marino" від 4 травня 2000 року, заява №31657/96).

При цьому термін "неповноважний склад суду" не може сприйматися лише як наявність повноважень суддів щодо здійснення ними своїх професійних обов`язків. Повноваження складу суду належить сприймати і як компетентність у розумінні наявності повноважень на розгляд справ у суді відповідно до предмета спору, вирішення справ судом певної інстанції та судом, який має повноваження на розгляд справ у межах, визначених КАС України, що забезпечує право на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судочинство, яке здійснюється з порушенням цих правил, за наявності сумнівів в безсторонності і неупередженості суду, не може вважатися правосуддям, а прийняті з допущенням таких порушень судові рішення не можуть залишатися в силі через їх незаконність.

Вирішуючи питання повноважності складу суду Верховний Суд у постановах від 28.12.2022 у справі №183/4809/19, від 11.10.2023 у справі №306/844/20, від 06.03.2024 у справі №686/9073/22, від 25.04.2024 №640/19764/20 сформував висновок про те, що чинне процесуальне законодавство не надає визначення терміну «неповноважний склад суду», однак неповноважним склад суду можна вважати якщо: 1) справу розглянуто з порушенням правил підсудності; 2) справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді строк повноважень якого закінчився; 3) справу розглянуто і вирішено особою, яка не є суддею цього суду або за її участі; 4) справу передано на розгляд судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ або з порушенням принципу незмінності складу суду; 5) справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді, який не брав участь у її вирішенні; 6) справу, яку належить розглядати колегіально розглянуто і вирішено суддею одноособово.

Відповідно до приписів пункту 1 частини третьої статті 317 КАС України розгляд справи неповноважним складом суду є порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.

Враховуючи, що наведені вище обставини є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, вважаю, що приймаючи постанову у справі №400/2769/25 апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року.

Суддя В.О.Скрипченко