Справа № 240/24043/25
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

12 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/24043/25

категорія 106020200

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Романченко Євген Юрійович, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 № 1293-АД від 10.04.2024 року, № 1968-АД від 25.06.2024 року та № 1287-ОД від 21.04.2024 року, якими ОСОБА_1 оголошена сувора догана та він був позбавлений додаткової винагороди, що передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, та премії, що передбачена розділом ХVІ Порядку №260 від 07.06.2018 року, за квітень 2024 року, червень 2024 року та липень 2024 року відповідно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України нарахувати та виплатити старшому сержанту ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошове забезпечення з 09.04.2024 року по 13.04.2024 року (включно) та додаткові винагороди, що передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, та премії, що передбачені розділом ХVІ Порядку №260 від 07.06.2018 року, за квітень 2024 року, червень 2024 року та липень 2024 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення її недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та докази в обґрунтування поважності причин пропуску строку.

На виконання вимог ухвали позивач надіслав заяву про поновлення строку звернення з позовом.

В обґрунтування заяви зазначає, що вчиняв дії на досудове врегулювання спору. А саме, після отримання відповіді військової частини НОМЕР_1 , неодноразово звертався до суду, а також, направляв запити до військової частини (07.03.2025, 10.04.2025, 08.05.2025, 29.05.2025, звертався до Офісу уповноваженого Верховної ради України з прав людини та скаргою до Міністерства оборони України.

Вирішуючи питання наявності підстав для поновлення строку звернення з позовом, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 118 цього Кодексу визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, як визначено у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Позивач оскаржує накази командира військової частини НОМЕР_1 № 1293-АД від 10.04.2024 року, № 1968-АД від 25.06.2024 року та № 1287-ОД від 21.04.2024.

Суд зазначає, що накази, правомірність яких оспорює позивач винесені у 2024 році.

При цьому, з позовом про його оскарження позивач звернувся 16.10.2025, тобто після спливу більш 1 року.

Верховним Судом по справі №810/2517/18 сформульовано правову позицію, відповідно до якої встановлення законодавцем обмеженого строку звернення де адміністративного суду є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на звернення до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Кодекс адміністративного судочинства України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з визначеним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення наявності поважних причин пропуску процесуального строку на звернення до суду з наданням відповідних доказів покладається саме на позивача.

Суд зазначає, що доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивач у клопотанні про поновлення пропущеного строку не зазначив та не довів їх наявності.

Стосовно посилання позивача на вчинення дії для досудового врегулювання позову, не знайшли свого підтвердження, адже з моменту первісного звернення до суду з аналогічним позовом (29.10.2024) процедура врегулювання закінчена.

Також, подання скарги на адвоката, бездіяльність якого призвела до повернення позову, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку. Адже надаючи представнику повноваження на представлення інтересів, позивач не позбавлений права особистої участі у справі. Також, суд зауважує, що у справі №240/20901/24 копія ухвали про залишення позовної заяви без руху було надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу ОСОБА_1 , зазначену ним в позовній заяві. 02 грудня 2024 року вказаний рекомендований лист з ухвалою про залишення позовної заяви без руху повернувся на адресу суду із зазначеними на ньому причини повернення - "за закінченням терміну зберігання".

Частиною 6 статті 7 КАС України встановлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Застосовуючи принцип аналогії закону, суд зазначає, що згідно з частиною 11 статті 162 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Оскільки поштове відправлення з ухвалою про залишення позовної заяви без руху повернулось на адресу суду з незалежних від суду причин, суд приходить до висновку, що вищезазначена ухвала вручена ОСОБА_1 належним чином.

Стосовно посилання позивача, що остаточне з`ясування позиції командування військової частини та остаточне усвідомлення безрезультатності досудового захисту відбулося влітку 2025 року після відмов у реагуванні зі сторони Міністерства оборони та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною поведінкою та самостійним визначенням, яка сама відповідь військової частини є остаточною.

Також, суд, зазначає, що оскарження наказів пов`язане з незгодою позивача з наслідками їх виконання. Військова частина НОМЕР_1 при винесені оспорюваних наказів уже висловила свою остаточну позицію і додаткової відповіді чи пояснення для їх оскарження, як обов`язкової умови, не передбачено законодавством. А тому надсилання повторних запитів є волевиявленням ОСОБА_1 , яке призвело до пропуску строку на оскарження.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Суд зазначає, що не приймає до уваги посилання позивача на обставини, викладені в його клопотанні, оскільки доказів неможливості вчасно звернутися до суду матеріали позову не містять.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Обставини, на які посилається позивач, на переконання суду, не є поважними, оскільки такі причини не носять ознак об`єктивності та непереборності безпосередньо для позивача, а реалізація останнім права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Таким чином, судом не було встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до адміністративного суду в межах передбаченого законом строку.

З огляду на зазначене, суд визнає причини пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом неповажними.

Частинами 1 та 2 ст. 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи, що суд визнає причини пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом неповажними, наявні підстави для його повернення.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення з позовом, викладені у заяві.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Є.Ю. Романченко