Справа № 140/4512/25
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року ЛуцькСправа № 140/4512/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Аршулік С.Р.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Другий відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2018 №Ф-5930-17 в частині стягнення недоїмки в сумі 36663,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 27.08.2009 позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік як платник податків і єдиного соціального внеску. 30.01.2018 внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

03.07.2018 ГУ ДПС у Волинській області винесено вимогу №Ф-5930-17 про стягнення з позивача недоїмки з єдиного соціального внеску на суму 36663,83 грн, що виникла станом на 01.08.2022.

05.08.2022 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Наглій Н.В. відкрито виконавче провадження, про що винесено постанову ВП №69572494. Окремими постановами накладено арешт на кошти на рахунках позивача та оголошено в розшук транспортні засоби

На момент винесення податкової вимоги 03.07.2018 та на момент відкриття виконавчого провадження 05.08.2022 №69572494 позивач не був ознайомлений, а ні з вимогою, а ні з постановами про відкриття виконавчого провадження і арешт коштів.

Зазначає, що є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник. Зокрема із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма-ОК-5) вбачається, що з січня 2016 року по вересень (включно) 2018 року позивач працював на ТзОВ "ВОЛИНЬБУДІНДУСТРІЯ".

У спірних правовідносинах позивач підприємницьку діяльність у згаданий період не здійснював, а працював найманим працівником.

Сплата єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Враховуючи, що позивач у спірний період був найманим працівником, тому платником єдиного внеску за нього є його роботодавець, отже у позивача був відсутній обов`язок зі сплати єдиного внеску.

Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2018 №Ф-5930-17, якою визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 01.08.2022 в сумі 36663,83 грн, сформована відповідачем без дотриманням вимог закону, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

З наведених підстав позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Другий відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Відповідач у відзиві на позов від 03.06.2025 (а.с.29-31) просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції вказав, що ОСОБА_1 виконавчим комітетом Луцької міської ради (дата запису 26.08.2009, номер запису: 0017416) був зареєстрований як фізична особа-підприємець. 30.01.2018 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення діяльності за власним бажанням.

Відповідно до поданих звітів за 2013-2017 роки, позивач самостійно задекларував до сплати єдиний соціальний внесок, який повинен був сплатити.

Після внесення запису про припинення підприємницької діяльності позивачем не було подано ліквідаційну (звітну ) декларацію до ДПС з метою зняття з обліку в контролюючому органі.

Згідно бази даних ІКС «Податковий блок» по СГД ОСОБА_1 станом на 01.01.2024 в інтегрованій картці платника податку по коду платежу 71040000 - єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи які проводять незалежну професійну діяльність обліковувалася заборгованість в сумі 36663,83 грн, яка виникла внаслідок нарахувань за період з 2013 по 2018 роки.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Виявлення факту своєчасно не нарахованих та не сплачених платником сум єдиного внеску є підставою для ГУ ДПС у Волинській області для обчислення на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів суми єдиного внеску, яка зазначається у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

ГУ ДПС у Волинській області відповідно до чинного законодавства, на підставі даних ІКС «Податковий блок» по СГД ОСОБА_1 винесла та надіслала позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2018 №Ф-5930-17 в сумі 36663,83 грн, яка повернулась на адресу ГУ ДПС у Волинській області за закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до пп. 2 п. 2 розд. VII Інструкції №449 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до платників, які допустили зазначене порушення у період до 1 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10% своєчасно не сплачених сум, а починаючи з 1 січня 2015 року та надалі, - у розмірі 20% своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 12 до Інструкції №449. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних ІКС Податковий блок. При застосуванні штрафів приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період.

Згідно із ст.25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Представник відповідача вважає, що вимога ГУ ДПС у Волинській області від 03.07.2018 №Ф-5930-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску сформована правомірно у зв`язку із невиконанням позивачем обов`язку зі сплати єдиного внеску у строки, встановлені Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому у задоволенні позову просив відмовити.

У поданій до суду 16.06.2025 відповіді на відзив, позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а доводи податкового органу вважає необґрунтованими (а.с.58).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 задоволено клопотання позивача та ухвалено судовий розгляд даної справи проводити за правилами загального позовного провадження суддею одноособово, призначено підготовче засідання у справі.

У поданих до суду 09.09.2025 поясненнях представник відповідача додатково зазначив, що ОСОБА_1 як фізичною особою - підприємцем самостійно подано звіти та нараховано ЄСВ за 2013-2017 роки у розмірі - 36 376,44 грн. Сплачено з 2013 по 2017 роки - 10 800,61 грн.

На дату винесення податкової вимоги 03.07.2018 податковий борг становив: недоїмка - 25575,83 грн (24853,08 грн - основний борг згідно звітів та 722,75 грн - штраф); пеня - 11088,00 грн. Всього на суму - 36 663,83 грн (а.с.76).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

У поданих до суду 09.10.2025 поясненнях ОСОБА_1 навів власні розрахунки щодо належної до сплати суми та сплаченої заборгованості по єдиному соціальному внеску у період з 2013 року по 2017 рік (а.с108-111).

У судових засіданнях позивач та його представник адміністративний позов підтримали з мотивів та підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів та підстав, вказаних у відзиві на позов.

У судове засідання 04.11.2025 представник відповідача не прибув, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи. 04.11.2025 подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника ГУ ДПС у Волинській області (а.с.119).

Заслухавши пояснення позивача, перевіривши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, яким надано оцінку з точки зору їх достовірності, допустимості, належності та достатності, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 26.07.2000 виконавчим комітетом Луцької міської ради Трубайло О.В. зареєстрований як фізична особа-підприємець та 04.08.2000 взятий на облік як платник податків та єдиного соціального внеску, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

30.01.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (номер запису: 03015428) (а.с.14).

Згідно наданих до матеріалів справи облікових даних автоматизованої інформаційної системи податкового органу Податковий блок, станом на 01.08.2022 заборгованість позивача з єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (код класифікації доходів бюджету 71040000) становила 36663,83 грн.

Як вбачається з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять не залежну професійну діяльність) станом на 31.12.2012 за позивачем рахується недоїмка з Єдиного соціального внеску у розмірі 7087,95 грн.

Окрім того, з доданих до матеріалів справи доказів вбачається, що позивачем як фізичною особою-підприємцем за 2013-2016 роки подавались річні звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до яких ним самостійно визначена сума доходу та сума єдиного внеску, яка підлягає сплаті, а саме:

08.02.2014 (за 2013 рік) у розмірі 4800,76 грн (єдиний внесок у розмірі 34,7%);

06.02.2015 (за 2014 рік) у розмірі 5071,80 грн (єдиний внесок у розмірі 34,7%);

09.02.2016 (за 2015 рік) у розмірі 5293,88 грн(єдиний внесок у розмірі 34,7%) ;

09.02.2017 (за січень-вересень 2016 року) у розмірі 2807,64 грн (єдиний внесок у розмірі 22%) ;

09.02.2018 (за 2017 рік) у розмірі 8448,00 грн (єдиний внесок у розмірі 22%) (а.с.93-107).

Крім того, позивачу 02.02.2018 проведено нарахування Єдиного соціального внеску на суму 819,06 грн.

Вищевказані суми нарахованого єдиного внеску відображені в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять не залежну професійну діяльність) за 2013-2018 роки (а.с.45-50,122-125).

Окрім того, як вбачається з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 по коду пла тежу 71040000 (єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять не залежну професійну діяльність), позивач, як фізична особа-підприємець сплачував нараховані суми єдиного внеску за 2017 рік: 21.02.2017 у розмірі 704,00 грн; 24.03.2017 у розмірі 704,00 грн; 21.04.2017 у розмірі 704,00 грн; 22.05.2017 у розмірі 704,00 грн; 20.06.2017 у розмірі 704,00 грн; 21.07.2017 у розмірі 704,00 грн; 22.08.2017 у розмірі 704,00 грн; 21.09.2017 у розмірі 704,00 грн; 01.11.2017 у розмірі 704,00 грн; 28.11.2017 у розмірі 704,00 грн, всього на суму 7040,00 грн (а.с.45-50,122-125).

03.07.2018 ГУ ДПС у Волинській області відповідно до статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та даних інформаційної системи податкового органу сформувало та надіслало ОСОБА_1 оскаржувану вимогу №Ф-5930-17 про сплату боргу (недоїмки) станом на 01.08.2022 в сумі 36663,83 грн зі сплати єдиного внеску (недоїмка 24853,08 грн, штрафи 722,75 грн, пеня 11088,00 грн) (а.с.13).

Відповідно до рішення ГУ ДФС у Волинській області № від 15.01.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до позивача застосовано штраф у розмірі 674,80 грн (10%) за період з 22.01.2013 по 28.11.2017 та нараховано пеню у розмірі 11088,00 грн (0,1% від суми недоїмки) (а.с.127).

05.08.2022 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Наглій Н.В. відкрито виконавче провадження ВП №69572494 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за податковою вимогою ГУ ДПС у Волинській області від 03.07.2018 №Ф-5930-17 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ.

Також з наявних у матеріалах справи індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5) Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України вбачається, що позивач з січня 2016 року по вересень 2018 року був працевлаштований на ТзОВ "ВОЛИНЬБУДІНДУСТРІЯ". За вказаний період по позивачу роботодавцем нараховувалась та виплачувалась заробітна плата з якої сплачувався ЄСВ (а.с.10-12).

Вважаючи вимогу про сплату (боргу) недоїмки від 03.07.2018 №Ф-5930-17 протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України від 08.07.2010 №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон №2464-VI). Відповідно до частини першої статті 2 даного Закону його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

За приписами частини четвертої статті 8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 14 Закону №2464-VI податкові органи зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Як визначено частиною першою статті 3 вказаного Закону, збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема, обов`язковості сплати; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Приписами пунктів 3, 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI надано визначення таким поняттям: застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ до платників єдиного внеску віднесено також фізичних осіб - підприємців, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України, самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Позивач з 26.07.2000 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, та був платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ.

Як встановлено судом, позивач як фізична особа-підприємець за 2013-2016 роки подав до ГУ ДПС у Волинській області річні звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до яких ним самостійно визначена сума доходу та сума єдиного внеску, яка підлягає сплаті, а саме: 08.02.2014 (за 2013 рік) у розмірі 4800,76 грн (єдиний внесок у розмірі 34,7%); 06.02.2015 (за 2014 рік) у розмірі 5071,80 грн (єдиний внесок у розмірі 34,7%); 09.02.2016 (за 2015 рік) у розмірі 5293,88 грн(єдиний внесок у розмірі 34,7%); 09.02.2017 (за січень-вересень 2016 року) у розмірі 2807,64 грн (єдиний внесок у розмірі 22%); 09.02.2018 (за 2017 рік) у розмірі 8448,00 грн (єдиний внесок у розмірі 22%) та відповідно проводилась часткова сплата нарахованого єдиного внеску, що не заперечується учасниками справи (а.с.93-107).

Вищевказані суми нарахованого єдиного внеску та часткової сплати відображені в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять не залежну професійну діяльність) за 2013-2018 роки (а.с.45-50,122-125).

Відтак, суми самостійно нарахованого позивачем (як фізичною особою-підприємцем) ЄСВ підлягали сплаті, а несплачена сума єдиного внеску у встановлений строк є боргом (недоїмкою).

Предметом спору у даній справі, серед іншого, є оцінка правомірності оскаржуваної вимоги з огляду на наявність (чи відсутність) у позивача як фізичної особи-підприємця обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі у той час, коли він був найманим працівником (з січня 2016 року по січень 2018 року), а його роботодавець сплачував за нього єдиний внесок у сумі, не меншій за мінімальний страховий внесок.

Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законом України від 06.12.2016 №1774- VIІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено низку змін до Закону № 2464, які набули чинності з 01.01.2017, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну професійну діяльність.

Відповідно до абзацу першого пунктів 1, 2 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону № 2464).

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону № 2464).

Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Із врахуванням зазначеного мінімальний страховий внесок з 01 січня 2016 року становив 303,16 грн на місяць (1378,00 грн х 22%, де 1378,00 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року), з 01 травня 2016 році становив 319,00 грн на місяць (1450,00 грн х 22%, де (1450,00 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 травня 2016 року), з 01 січня 2017 році становив 704,00 грн на місяць (3200,00 грн х 22%, де (3200,00 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2017 року).

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

З наявних у матеріалах справи індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5) Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України вбачається, що позивач з січня 2016 року по січень 2018 року був працевлаштований на ТзОВ "ВОЛИНЬБУДІНДУСТРІЯ". За вказаний період по позивачу роботодавцем нараховувалась та виплачувалась заробітна плата з якої сплачувався ЄСВ (а.с.10-12).

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи доказів, вбачається, що ОСОБА_1 , не зважаючи на те, що був найманим працівником, у 2016-2017 роках подав до ГУ ДПС у Волинській області як фізична особа-підприємець річні звіти про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у яких самостійно вказав суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок та суму нарахованого єдиного внеску (22% у 2016-217 роках), що підлягає сплаті (а.с.93-107).

Суд звертає увагу на ту обставину, що 09.02.2017 позивачем подано звіт у якому самостійно нараховано суми ЄСВ, які підлягають сплаті (за січень-вересень 2016 року) у розмірі 2807,64 грн, та 09.02.2018 подано звіт у якому самостійно нараховано суми ЄСВ, які підлягають сплаті за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн.

Відтак, позивачем як фізичною особою-підприємцем за 2016-2017 роки показано дохід та самостійно задекларовано щомісячні суми ЄСВ, які підлягають сплаті (а.с.103-107).

Верховний Суд у постановах від 04.12.2019 (справа № 440/2149/19), від 23.01.2020 (справа №480/4656/18) сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Однак, обставини викладені у вищевказаних постановах Верховного Суду стосувалися сплати єдиного соціального внеску роботодавцем за особу, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує.

Натомість, у справі, що розглядається, позивач у 2016-2017 роках (будучи фізичною особою-підприємцем) особисто подав річні звіти про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у яких самостійно вказав суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок та суму нарахованого єдиного внеску, що підлягає сплаті.

Відтак, суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 відносно того, що у 2016-2017 роках він не займався підприємницькою діяльністю, оскільки письмові докази свідчать про те, що підприємницька діяльність здійснювалась та дохід від такої діяльності отриманий.

Отже, контролюючим органом правомірно включено до оскаржуваної вимоги суми самостійно нарахованого позивачем (як фізичною особою-підприємцем) ЄСВ, які підлягають сплаті за 2016-2017 роки (з врахуванням часткової сплати позивачем нарахованого ЄСВ за 2017 рік). Несплачена сума єдиного внеску у встановлений строк є боргом (недоїмкою). У даному випадку відсутня подвійна сплата єдиного соціального внеску, а практика Верховного Суду, на яку посилається позивач, не є релевантною до даної справи.

Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску, затверджена наказом Мінфіна України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449) врегульовує застосування окремих положень порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та визначає процедуру нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами.

Відповідно до пунктів 1-3 розділу VI Інструкція №449 (в редакції, чинній на момент формування спірних вимог), до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), зокрема, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Згідно частинами 3, 4, 10. 11, 15 статті 25 Закону №2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

За змістом підпункту 2 пункту 2 розділу VII Інструкції №449 податковий орган застосовує штрафні санкції у таких розмірах:

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум;

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року та надалі, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних ІКС.

Аналіз наведених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини дає підстави для висновку, що у разі порушення термінів сплати єдиного внеску та/або за несплату (неперерахування) до платника єдиного внеску застосовуються штрафні санкції та пеня, розмір яких визначено Законом № 2464-VI та Інструкцією № 449.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 порушено терміни сплати єдиного внеску, як наслідок, контролюючим органом до позивача застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Отже, встановлені у справі обставини дозволяють дійти висновку, що ГУ ДПС у Волинській області при винесенні вимоги від 03.07.2018 №Ф-5930-17 на суму 36663,83 грн дотримано вимог законодавства.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд на підставі аналізу норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, встановлених обставин справи, перевірених письмовими доказами, дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2018 №Ф-5930-17 на суму 36663,83 грн винесена ГУ ДПС у Волинській області винесена правомірно, а несплачена сума єдиного внеску у встановлений строк є боргом (недоїмкою), а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Другий відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2018 №Ф-5930-17 в частині стягнення недоїмки в сумі 36663,83 грн, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 295 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 листопада 2025 року.

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук