Справа № 160/22988/25
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/22988/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Коренев А.О.) в адміністративній справі №160/22988/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

08.08.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач-2), в якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області №94 від 22.07.2025 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи ОСОБА_1 з 18.01.2000 р. по 31.12.2024 р. у Комунальному підприємстві «Кам`янський центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» Дніпропетровської обласної ради».

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції закону від 5 листопада 1991 року №1788-XII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1- 5/2018 (764/15) та з урахуванням пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи ОСОБА_1 з 18.01.2000 р. по 31.12.2024 р. у Комунальному підприємстві «Кам`янський центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» Дніпропетровської обласної ради».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2. Рішенням № 94 від 22.07.2025 року про відмову у призначенні пенсії винесене Головним управлінням пенсійного фонду України в Миколаївській області зокрема зазначено, що у позивачки відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці та в зв`язку з недосягненням пенсійного вік. До пільгового стажу за списком № 2 не зараховано періоди роботи з 18.01.2000 по 31.12.2024 згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.03.2025 № 23/01-03, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку № 5 до п. 20 Порядку № 637.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області № 94 від 22.07.2025 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи ОСОБА_1 з 18.01.2000 р. по 31.12.2024 р. у Комунальному підприємстві «Кам`янський центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» Дніпропетровської обласної ради» та повторно розглянути заява ОСОБА_1 від 14 липня 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умова, у урахування висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.

Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції змінити резолютивну частину рішення суду в частині зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції правильно визначився з відповідною нормою права в оскаржуваному рішенні стосовно застосування п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції закону від 5 листопада 1991 року №1788-XII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1- 5/2018 (764/15) до правовідносин щодо неправомірної відмови в призначенні пенсії позивачу за віком на пільгових умовах за Списком №2, однак, разом з цим, відмовив у зобов`язанні відповідача повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції закону від 5 листопада 1991 року №1788-XII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1- 5/2018 (764/15), тобто наявне незастосування закону, який підлягав застосуванню в резолютивній частині рішення. Вважає, що подальше виконання оскаржуваного рішення суду може призвести до відмови при повторному розгляді заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 без врахування п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції закону від 5 листопада 1991 року №1788-XII, оскільки суд в цій частині відмовив в задоволені її позову.

Відповідачем-2 подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

Відповідач-1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 14.07.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Заява від 14.07.2025 та додані до неї документи розглядались за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від № 94 від 22.07.2025 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного віку та відсутності пільгового стажу. Вказано, що позивачка має вік для призначення пенсії 50 років 02 місяці, страховий стаж становить 34 роки 0 місяців 13 днів, пільговий стаж роботи за Списком № 2 не визначено.

За доданими документами до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано періоди роботи 18.01.2000 по 31.12.2024, згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.03.2025 № 23/01-03, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку №5 до п. 20 Порядку № 637, а саме: за період роботи з 18.01.2000 по 21.10.2009, не зазначено підрозділ Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, який чинний на час роботи заявниці; за період роботи з 22.10.2009 по 31.12.2024, не зазначено розділ Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, який чинний на час роботи заявниці.

Позивачка оскаржує рішення головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 94 від 22.07.2025 року про відмову у призначенні пенсії та просить суд зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період роботи ОСОБА_1 з 18.01.2000 р. по 31.12.2024 р. у Комунальному підприємстві «Кам`янський центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» Дніпропетровської обласної ради» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції закону від 5 листопада 1991 року №1788-XII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1 р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1- 5/2018 (764/15) та з урахуванням пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи ОСОБА_1 з 18.01.2000 р. по 31.12.2024 р. у Комунальному підприємстві «Кам`янський центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» Дніпропетровської обласної ради».

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково дійшов до висновку про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та з метою захисту порушених прав та законних інтересів позивача зобов`язав пенсійний орган зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 спірні періоди її роботи та повторно розглянути заяву останньої про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахування висновків суду.

Переглядаючи судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону №1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менш 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1058-ІV.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону №1058-ІV (в редакції Закону від 03.10.2017р. №2148-VIII) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Пунктом 2 розділу XV Закону №1058-ІV (в редакції Закону №2148-VIII) передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Таким чином з 01.20.2017 (дата набрання чинності Закону №2148-VIII, яким були внесені зміни Закону №1058-ІV) порядок призначення пенсій за списком № 2, одночасно регламентувався двома нормами права: пунктом «б» ч.1 ст.13 Закону №1788-XII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV

Рішенням Конституційного суду України від 23.01.2020р. № 1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII»:

- визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-»г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-»г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-»г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Конституційний суд України у зазначеному рішенні зробив висновок про те, що норми ст.13, ч.2 ст.14, пункти «б»-»г» статті 54 Закону № 1788 (зі змінами, які були внесені до нього) і якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій ст. 8 Конституції України, та порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином з 23.01.2020 (дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020р. в справі № 1-р/2020) діють положення ст. 13 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, при цьому залишилися чинними відповідні положення Закону №1058-IV.

Тобто з 23.01.2020 в Україні існують дві норми у різних законах, які одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, за якими пенсії за віком призначаються на пільгових умовах за списком №2: п. «б» ч.1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ та пункт 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VІІІ.

Спірні норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: 50 років за ст. 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ); 55 років за п. 5 ч. 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VІІІ.

Так у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20, який в силу ч. 5 ст. 242 КАС України було вірно враховано судом першої інстанції при розгляді даної адміністративної справи.

З мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції дійшов до висновку, що недосягнення позивачкою пенсійного віку, як одна з підстав Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області для відмови у призначенні пільгової пенсії за Списком № 2, є необґрунтованою та як наслідок визнав протиправним та скасував рішення пенсійного органу №94 від 22.07.2025.

Натомість, в резолютивній частині рішення, суд лише зобов`язав відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо. Подібні правові висновки були викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19.

На переконання колегії суддів, обраний судом першої інстанції спосіб захисту у цій справі не відповідає критерію ефективності та змісту права, за захистом якого позивачка звернулася до суду, адже, як встановлено матеріалами справи, на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, остання досягла необхідного віку (50 років) та у неї наявний необхідний стаж для призначення такої пенсії, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 є обов`язковими необхідними умовами для призначення на пільгових умовах пенсії за віком за Списком №2.

З урахуванням наведених законодавчих норм, правових висновків Верховного Суду та встановлених обставин колегія суддів суду першої інстанції вважає, що внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, суд першої інстанції при ухваленні судового рішення про часткове задоволення позову дійшов до помилкових висновків про необхідність зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 без урахування рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на встановлене, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду - зміні.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

На користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позову у сумі 605,60грн, та за подання апеляційної скарги у сумі 1453,44грн. (всього 2059,04 грн.).

Керуючись статтями 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Абзац третій резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року в адміністративній справі №160/22988/25 змінити та викласти його в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи ОСОБА_1 з 18.01.2000 по 31.12.2024 у Комунальному підприємстві «Кам`янський центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» Дніпропетровської обласної ради» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 липня 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції закону від 5 листопада 1991 року №1788-XII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1-5/2018 (764/15).».

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року в адміністративній справі №160/22988/25 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 2059,04 грн (дві тисячі п`ятдесят дев`ять гривень 04 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ().

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2025 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак