Справа № 140/8085/25
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 140/8085/25 пров. № А/857/38678/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Носа С.П.;

суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2025 року у справі № 140/8085/25 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя у І інстанції Волдінер Ф.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі позивач) звернулася у Волинський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач), в якому просила визнати протиправним рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26.05.2025 №6839-6225/Х-02/8-0300/25 про відмову у переведенні на пенсію по втраті годувальника, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зобов`язати відповідача перевести непрацездатних членів сім`ї - неповнолітніх: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на пенсію по втраті годувальника до їх повноліття на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV із застосуванням обмеження максимальної величини виплати вищевказаної пенсії визначеної пунктом 13-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV десятьма розмірами прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного в ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-ІХ», що розподіляється між неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рівними частками.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ПФУ у Волинській області від 26.05.2025 №6839-6225/Х-02/8-0300/25 про відмову у переведенні пенсію по втраті годувальника, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зобов`язано Головне управління ПФУ у Волинській області перевести з 09.05.2025 неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на пенсію по втраті годувальника до їх повноліття на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та відповідно до ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV здійснивши перерахунок та виплату у розмірі 100% відсотків пенсії (грошового утримання) померлого годувальника ОСОБА_4 із застосуванням обмеження максимальної величини виплати вищевказаної пенсії визначеної пунктом 13-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV в редакції Закону №2148-VІІІ від 03.10.2017 десятьма розмірами прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, зазначено в ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-ІХ», що розподіляється між неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рівними частками.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що на час звернення позивача до відповідача із відповідною заявою (09 травня 2025 року) набрав чинності Закон № 889-VIII, який не містить норми законодавства, яка б визначала право непрацездатного членам сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію державного службовця на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та підстави для такого призначення. Таким чином, з 01 травня 2016 року діючим законодавством України не визначено суб`єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов`язку органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України Про державну службу.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що З 06.03.2013 згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 15.04.2025.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 10.07.2013 у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народились дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 10.02.2017.

Головним управлінням ПФУ у Волинській області, на підставі заяви позивача від 14.04.2025 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було призначено пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) в розмірі 2391 та 3586 грн відповідно на двох неповнолітніх дітей.

09.05.2025 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про переведення неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з пенсії по втраті годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу».

За результатами розгляду заяви відповідач надіслав позивачу лист від 26.05.2025 №6839-6225/Х-02/8-0300/25, де повідомив про відсутність правових підстав для призначення пенсії по втраті годувальника за нормами вказаного закону.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у переведенні на пенсію по втраті годувальника, позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За приписами частини першої статті 1 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати : 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Загальні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені в статті 36 Закону України № 1058-IV, відповідно до частини 1 якої, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, у порядку, передбаченому Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», які були на її утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу годувальника, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти».

При цьому, частиною 2 статті 36 Закону України № 1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Згідно частини 3 статті 36 Закону України № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, встановлені статтею 37 Закону України № 1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно з частиною 1 статті 38 Закону України № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Статтею 46 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що сім`я, яка має право на пенсію в разі втрати годувальника, може звертатися за призначенням пенсії в будь-який час після смерті або встановлення безвісної відсутності годувальника без обмеження будь-яким строком.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 ОСОБА_2 , знаходилися на утримані померлого судді у відставці ОСОБА_4 , а тому ОСОБА_3 ОСОБА_2 є непрацездатними членами сім`ї померлого годувальника (батька) та мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

ОСОБА_3 . ОСОБА_2 призначено пенсію по втраті годувальника (батька) відповідно до загальних вимог Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.

Щодо права ОСОБА_3 . ОСОБА_2 на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.1993 №3723-XII суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» №889-VІІІ пунктами 10, 12 Прикінцевих та Перехідних положень якого установлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723 та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до абзацу 5 ч. 2 статті 46 Закон України «Про державну службу» №889-VІІІ до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів.

Аналогічні приписи закріплено і у Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 03.05.1994 №283 (який був чинним до 25.03.2016).

відповідно до пункту 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283(далі - Порядок № 283), цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Аналогічна правова норма закріплена і в пункті 4 Порядку обчислення стажу держаної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, у зв`язку із набранням 01.05.2016 чинності яким Порядок № 283 втратив чинність.

Порядок № 283 (пункт 2), так і чинний на теперішній час Порядок № 229 (пункт 4) передбачають, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах судді та прирівняних до них.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що суддя, є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади, наділений повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів.

Відповідно до частин 13, 14 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723- ХІІ у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Також, слід зазначити, що законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV та «Про державну службу» №3723-ХІІ регламентовано різні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та підстави для її перерахунку.

На час прийняття Закону №1058-ІV, ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус судді» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ визначала, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії.

У статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ також було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом.

Отже утриманці державних службовців, які отримали право на пенсію за ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 у справі № 440/7341/20 сформував правовий висновок, що частину першу статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:

1). 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, або

2). 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

Призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника нормами діючого Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII не передбачено та не передбачає призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника непрацездатним членам сім`ї померлого судді, який одержував щомісячне довічне грошове утримання, й Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від № 1402-VIII.

Також Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII не визначає особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті.

Разом з тим відповідно до п. 2 розд. XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон № 3723-ХІІ, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах суддів.

З матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_4 , станом на 01.05.2016 мав стаж державної служби більше 20 років, тому на нього поширюється норми ст. 37 Закону №3723-ХІІ.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 440/7341/20 та від 25.05.2022 року у справі № 409/2218/17.

Отже, за наявності умов, передбачених Законом України «Про державну службу» №3723-ХІІ стажу державної служби у особи, на утриманні якого перебували ОСОБА_3 . ОСОБА_2 , останні мають право на таку пенсію.

Крім того, право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника особами, які були на його утриманні до отримання права на вихід на відповідну пенсію годувальником, законодавець пов`язує з наявністю у померлого необхідного стажу державної служби та факту непрацездатності утриманців.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №752/5153/17.

Оскільки ОСОБА_4 перебував на обліку з 04.10.2016 у відповідача як отримувач довічного грошового утримання на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016, то його неповнолітні діти, які перебували на його утриманні (що не заперечується відповідачем), мають право на переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII, та відповідно до ст. 37 Закону №1058-ІV у розмірі 100 відсотків пенсії померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, а тому наявні правові підстави для їх переведення з пенсії по втраті годувальника, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця по з втраті годувальника відповідно до Закону «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

З огляду на спірні правовідносини, а також період, в яких виник цей спір, дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону № 3723-ХІІ, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи на отримання пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а, від 25.05.2022 у справі № 409/2218/17 та від 31.05.2021 у справі № 569/10026/16-а.

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058- IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї -100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058- IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку, ОСОБА_4 не отримував, а отримував довічне грошове утримання, однак ВС в схожих правовідносинах в постанові від 16.05.2024 в справі №480/9570/21 зробив висновок, що неотримання суддею у відставці пенсії за віком (а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці) не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

У постанові від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а Верховний Суд погодився з позицією судів про необхідність зобов`язання відповідача перевести особу непрацездатного, де годувальник при житті отримував довічне грошове утримання, будучи суддею у відставці, на пенсію по втраті годувальника за Законом «Про державну службу» № 3723- IV. Також ВС в цій справі дійшов висновку, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи. Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно з Законом України «Про державну службу» 10.12.2015 № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника. За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи на призначення пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Щодо дати переведення на інший вид пенсії та наступного перерахунку, то суд першої інстанції вірно зазначив з врахуванням норм ч. 3 статті 45 Закону № 1058-IV, що позивач в інтересах своїх неповнолітніх дітей 09.05.2025 звернулась до пенсійного органу, відтак вказана дата і є датою здійснення переведення та перерахунку пенсії таким особам.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів і згідно усталеної судової практики слідує, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

«Ефективний засіб правового захисту» у розумінніст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі № 826/14016/16 СМ, від 11.02.2019р. у справі № 2а-204/12).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову шляхом: визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області щодо відмови у переведенні на пенсію по втраті годувальника неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 та зобов`язання перевести на таку пенсію з застосуванням до ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV від 09.07.2003 здійснивши перерахунок та виплату у розмірі 100 відсотків пенсії померлого годувальника, що розподіляється між неповнолітніми рівними частками.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2025 року у справі № 140/8085/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук