Справа № 280/4163/24
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2025 року справа 280/4163/24

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Ясенова Т.І., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Пенітенціарної академії України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.07.2024 (суддя Семененко М.О.) в адміністративній справі за позовом Пенітенціарної академії України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, третя особа: Міністерство юстиції України

ВСТАНОВИВ:

Пенітенціарна академія України 03.05.2024 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути витрати пов`язані з утриманням в Академії в сумі 142592,15грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.07.2024 відмовлено в задоволенні позовних вимог. Прийняте рішення суд мотивував тим, що відповідач не є таким, що за власним бажанням відмовився від обов`язку відпрацювати три роки у поліції після отримання освіти в Академії Державної пенітенціарної служби, оскільки звільнився у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації.

В апеляційній скарзі Пенітенціарна академія України просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що відповідно до частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 18.05.2024 всі поліцейські 100% підлягали бронюванню, тобто вони не могли бути призвані під час мобілізації. Для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, і укладення контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України у відповідача не було необхідності для звільнення зі служби. Відповідач звільнився зі служби за власним бажанням.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Між Академією Державної пенітенціарної служби (виконавець) з однієї сторони, Центральним міжрегіональним управлінням з питань конання покарань та пробації Міністерства юстиції (замовник) з другої сторони та ОСОБА_2 з третьої сторони укладений контракт №582 від 24.07.2019 про здобуття освіти у закладі вищої освіти, який здійснює підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України про здобуття освіти.

Відповідно до умов зазначеного контракту визначено, що у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відповідач буде зобов`язаний відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" в повному обсязі за весь період його фактичного навчання.

Відповідно до Довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_3 №5/573 від 14.04.2022, загальна сума визначених до відшкодування витрат становить 142592,15грн в тому числі: грошове забезпечення з нарахуваннями 73341,23грн, продовольче забезпечення 42551,03грн, речове забезпечення 3899,13грн, медичне забезпечення 605,72грн, оплата комунальних послуг та за спожиті енергоносії 22195,04грн.

Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов контракту, відповідач направлений для подальшого проходження служби до Державної установи «Біленьківська виправна колонія №99» та згідно наказу №50/ОС-22 від 15.04.2022 призначений на посаду начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Біленьківська виправна колонія №99».

ОСОБА_3 19.08.2022 змінив прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_1 від 19.08.2022.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №3548/5 від 06.10.2023 Академію Державної пенітенціарної служби () перейменовано на Пенітенціарну академію України ().

Відповідно до наказу начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія №99» №49/ОС-24 від 26.02.2024 ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію».

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №К/5393 від 15.05.2024 молодший лейтенант ОСОБА_1 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.02.2024 №71 призваний з 28.02.2024 на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений у Збройні Сили України для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 .

Державна установа «Біленьківська виправна колонія №99» листом №10/894/15 від 28.02.2024 повідомила Академію про звільнення відповідача.

За місцем проживання внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 направлено повідомлення №13/548 від 11.03.2024 про необхідність відшкодування витрат на навчання протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення, яке повернулось за зворотною адресою без вручення.

У зв`язку із тим, що в добровільному порядку у встановлений строк відповідач не відшкодував витрати на його утримання в Академії Державної пенітенціарної служби в розмірі 142592,15грн, чим завдав шкоду державному бюджету, Академія Державної пенітенціарної служби звернулась з даним позовом до суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 14 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Згідно з частиною 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 2, 4, 5 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається. Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України №261 від 12.04.2017 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, який визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:

- дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

- звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно пункту 2 Порядку №261 від 12.04.2017 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло -, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю. Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється, виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.

Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №261 від 12.04.2017, на підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи. Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання

Згідно з пунктом 5 Порядку №261 передбачено, що після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.

У відповідності до положень пункту 2 Указу Президента України №77/96 від 23.01.1996 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів" вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів - за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб - для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи - для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням). Особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Відповідно до частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно частинами 4, 5, 6 статті 119 Кодексу законів про працю, гарантії, визначені у частині третій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідних підрозділах розвідувальних органів України після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими. Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, не поширюються на осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту, а в частині збереження місця роботи, посади - також на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився. Гарантії, передбачені частинами другою і третьою цієї статті, не поширюються на осіб, які визнані винними у вчиненні кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби (військових кримінальних правопорушень) під час особливого періоду і вирок стосовно яких набрав законної сили.

З матеріалів справи встановлено, що після закінчення навчання в Академії Державної пенітенціарної служби відповідач відпрацював в органах в Державної кримінально-виконавчої служби України, а саме в Державній установі «Біленьківська виправна колонія №99» з 15.04.2022 по 26.02.2024, а саме 1 рік 10 місяців 12 днів. Відтак, відповідно до умов укладеного ним контракту на здобуття освіти №582 від 24.07.2019, в нього, як у особи, яка звільнилась зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання, виник обов`язок відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з його утриманням у вказаному вищому навчальному закладі.

Підставою звільнення відповідача зі служби у Державній установі «Біленьківська виправна колонія №99» був його рапорт про звільнення за власним бажанням, а не призов на військову службу по мобілізації. Відтак, звільнення відповідача було обумовлене його власним волевиявленням на припинення проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

В той же час, згідно з пунктом 9 Порядку №261 від 12.04.2017 визначено, що стягнення суми витрат припиняється лише в разі: поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу; повторного прийняття особи на службу в поліцію.

Таким чином, у спірних правовідносинах підставою для припинення стягнення з відповідача витрат на його утримання в навчальному закладі, могло бути лише його повторне прийняття на службу саме в органи Державної кримінально-виконавчої служби України, оскільки відпрацювання саме в таких органах не менше трьох років після закінчення навчання в Академії Державної пенітенціарної служби, було передбачене умовами його контракту на здобуття освіти.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач не є таким, що за власним бажанням відмовився від обов`язку відпрацювати три роки у поліції після отримання освіти в Академії Державної пенітенціарної служби, оскільки звільнення відповідача було обумовлене саме власним волевиявленням на припинення проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Таким чином судом першої інстанції допущені помилки при встановлені обставин справи, застосуванні норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також враховуючи відсутність витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 241-245, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Пенітенціарної академії України задовольнити.

Скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.07.2024 та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов Пенітенціарної академії України задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Пенітенціарної Академії України ( IBAN UА1007942 банк: ДКСУ м. Київ МФО 820172) витрати пов`язані з утриманням його в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 142592грн15коп (сто сорок дві тисячі п`ятсот дев`яносто дві грн 15 коп).

Постанова набирає законної сили з 11.11.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А.В. Суховаров

судді Т.І. Ясенова

судді О.В. Головко