Справа № 420/37075/25
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
14 листопада 2025 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі довідки про вартість належного до видачі речового права та нездійснення нарахування та виплати підполковнику ОСОБА_1 на день звільнення з військової служби компенсації за неотримане речове майно та компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за 2022 рік, частину основної щорічної відпустки за 2023 рік, додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2019-2025 роки, одноразову грошову допомогу при звільненні, одноразову грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 на день звільнення з військової служби компенсації за неотримане речове майно та компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за 2022 рік, частину основної щорічної відпустки за 2023 рік, додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2019-2025 роки, одноразову грошову допомогу при звільненні, одноразову грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» станом на день звільнення з військової служби 11.04.2025 року.
Ухвалою суду від 04.11.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску; доказів надіслання позовної з додатками відповідачу; зазначення підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.
13.11.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначено, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією рф, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку. Позивач вважає, що процесуальний строк пропущений ним з поважних причин, оскільки він має поганий стан здоров`я, що підтверджується довідкою КНП «Любашівський Центр первинної медико-санітарної допомоги Любашівської селищної ради» №17 від 13.05.2025 відповідно до якої в період з 09.05.2025 по 13.05.2025 - перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом гостра респіраторно вірусна інфекція. Відповідно до довідки КНП «Любашівський центр первинної медико-санітарної медицини Любашівської селищної ради» №24 від 07 листопада 2025 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні в період з 28.09.2025 по 05.10.2025 з діагнозом гіпертонічний криз. Відповідно до витягу №231466335/1 від 09.07.2025 позивач перебував на лікуванні з діагнозом - гостра інфекція верхніх дихальних шляхів. До вказаної заяви долучено також докази надіслання позовної з додатками відповідачу та зазначено підставу для звільнення позивача від сплати судового збору, а саме пункт 13 частини 1 статті 5 закону України "Про судовий збір".
Розглянувши клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Враховуючи визначену у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 26 травня 2021 року у справі №380/5093/20, від 30 серпня 2021 року у справі №520/7668/20, від 12 жовтня 2021 року у справі №380/6200/20, від 23 червня 2022 року у справі №540/2001/21 та від 14 грудня 2023 року у справі № 380/1785/21.
З матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений з військової служби наказом від 04.04.2025 №256 та виключений зі списків особового складу частини наказом від 11.04.2025 №8. Також визначено виплати, що підлягають до нарахування при звільненні. Виплата компенсації за неотримане речове майно встановлена не була.
Відтак, про невиплату грошової компенсації за неотримане речове майно позивач повинен був бути обізнаний з часу його звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14 грудня 2023 року у справі № 380/1785/21.
Таким чином, місячний строк звернення до суду обраховується з 11 квітня 2025 року, водночас, адміністративний позов було надіслано до суду 31 жовтня 2025 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України.
Разом з тим, до спірних правовідносин щодо невиплати компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за 2022 рік, частину основної щорічної відпустки за 2023 рік, додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2019-2025 роки, одноразову грошову допомогу при звільненні, одноразову грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не поширюється дія частини 5 статті 122 КАС України, адже в позові заявлені вимоги фактично про стягнення коштів, що за своєю суттю прирівнюються до заробітної плати, звернення до суду з якими встановлюється статтею 233 КЗпП України.
Так, відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України у редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Як вбачається з позовної заяви, позивач, зокрема оскаржує бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за 2022 рік, частину основної щорічної відпустки за 2023 рік, додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2019-2025 роки, одноразову грошову допомогу при звільненні, одноразову грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Разом з тим, як було встановлено судом, позивач був звільнений з військової служби наказом від 04.04.2025 №256 та виключений зі списків особового складу частини наказом від 11.04.2025 №8.
Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем мав бути здійснений у день його звільнення. В той же день позивач повен був отримати грошовий атестат та дізнатися про порушення свого права на повний розрахунок при звільненні.
Крім того, суд зауважує що в наказі 11.04.2025 №8 про виключення позивача зі списків особового складу частини зазначено про не нарахування та невиплату вказаних складових грошового забезпечення.
Враховуючи положення статті 233 КЗпП України в діючій редакції, строк на оскарження такої бездіяльності відповідача сплинув 11.07.2025. Проте до суду позивач звернувся лише 31 жовтня 2025 року, тобто з пропуском встановленого тримісячного строку.
Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.
Варто зауважити, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.
Поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.02.2024 у справі № 990/270/23 зазначила, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).
Так, у заяві про поновлення строку звернення, представником позивача зазначено, що позивач вважає, що процесуальний строк пропущений ним з поважних причин, оскільки він має поганий стан здоров`я, що підтверджується довідкою КНП «Любашівський Центр первинної медико-санітарної допомоги Любашівської селищної ради» №17 від 13.05.2025 відповідно до якої в період з 09.05.2025 по 13.05.2025 - перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом гостра респіраторно вірусна інфекція. Відповідно до довідки КНП «Любашівський центр первинної медико-санітарної медицини Любашівської селищної ради» №24 від 07 листопада 2025 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні в період з 28.09.2025 по 05.10.2025 з діагнозом гіпертонічний криз.
Дійсно, проходження лікування зазвичай є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, однак у даному конкретному випадку позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали йому вчасно звернутися до суду, починаючи з 11.04.2025 (дата виключення позивача зі списків особового складу частини) по 09.05.2025 (дата початку амбулаторного лікування згідно довідки №17 від 13.05.2025) та з 14.05.2025 (наступного дня після закінчення амбулаторного лікування) до 28.09.2025 (дата початку амбулаторного лікування згідно довідки №24), а також з 06.10.2025 (наступного дня після закінчення амбулаторного лікування) до 31.10.2025 (дата звернення до суду).
Тобто, належних доказів того, що протягом всього іншого часу (за виключенням перебування позивача на амбулаторному лікуванні) існували непереборні обставини, які перешкоджали позивачу звернутися з позовом до суду, в позовній заяві позивач не зазначає та до суду не надає.
При цьому, суд бере до уваги факт того, що позивач не заперечує факт обізнаності про порушення його прав з моменту видачі наказу 11.04.2025 №8 про його виключення зі списків особового складу частини.
Посилання представника позивача на впровадження воєнного стану, як причину поважності пропуску строку звернення до суду, суд не бере до уваги з огляду на таке.
Дійсно, введений в країні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливило) повноцінне функціонування, зокрема, і роботи громадян України. Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.
Однак, Верховний Суд неодноразово наголошував, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Неможливість здійснення процесуальних прав учасником процесу задля визнання підстави поважною причиною пропуску процесуального строку має бути реальною. Саме по собі покликання на воєнний стан не може свідчити про неможливість виконувати процесуальні права та обов`язки вчасно.
Підстави, наведені у заяві, суд оцінює як такі, що не свідчать про непереборний характер таких обставин в контексті можливості подати позовну заяву у встановлений законом строк, та про поважність причин пропуску строку, а відтак суд не знаходить підстав для задоволення заяви представника позивача про поновлення процесуального строку, оскільки указані в ній причини пропуску строку для звернення до суду з цим позовом, суд вважає неповажними.
Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
За змістом пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частини 5 статті 169 КАС України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Оскільки, зазначені в заяві про поновлення пропущеного строку причини є неповажними, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід повернути позивачу.
Керуючись статтею 123, 169 КАС України, суд, -
Визнати неповажними причини пропуску строку ОСОБА_1 для звернення до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені статтями 293-295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.