Справа № 460/5038/25
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 460/5038/25

адміністративне провадження № К/990/43815/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду

Мацедонської В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу адвоката Нікітюка Павла Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року

у справі № 460/5038/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльності щодо відмови у видачі довідки про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначеної додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 24.08.2008, у зв`язку з отриманням захворювань (травм), пов`язаних із захистом Батьківщини, отриманих під час безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;

- зобов`язати видати довідку про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) визначену додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 24.08.2008, із зазначенням всіх обов`язкових відомостей, передбачених таким Положенням, у зв`язку з отриманням захворювань (травм), пов`язаних із захистом Батьківщини, отриманих під час безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;

- визнати протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022, у розмірі до 100000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 10.02.2023 по 01.03.2023, з 03.04.2023 по 17.04.2023, з 06.07.2023 по 26.07.2023, з 13.05.2024 по 06.11.2024, внаслідок отримання захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини;

- зобов`язати нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022, у розмірі до 100000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 10.02.2023 по 01.03.2023, з 03.04.2023 по 17.04.2023, з 06.07.2023 по 26.07.2023, з 13.05.2024 по 06.11.2024, внаслідок отримання захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року, залишеним без змін поставною Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року, у задоволенні позову відмолено повністю.

Не погоджуючись із рішеннями попередніх інстанцій, представник позивача звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права за ч. ч. 1-3 статті 242 КАС України (щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо визнання того факту, що психологічна (психічна) травма також є травмою, за період стаціонарного лікування якої передбачене нарахування додаткової винагороди, якщо вона пов`язана із захистом Батьківщини).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Так Суд відхиляє посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права за ч. ч. 1-3 статті 242 КАС України, оскільки зазначені норми є загальними, зрозумілими і додатковому тлумаченню не підлягають.

Разом з тим, скаржник зазначає, що судом першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, було здійснено неправильне тлумачення норм матеріального права, визначених ч. 5 статті 17 Конституції України, ст. 1-2, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. п. 1-1, 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, п. 12 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, без застосування принципу "in dubio pro persona" і засади юридичної визначеності (верховенства права), наведеного у висновку Верховного Суду згідно з постановою від 10.01.2024 в справі № 240/4894/23. Разом з тим, відсутній висновок щодо застосування вищеперерахованих норм права (зокрема принципу "in dubio pro persona" і засади юридичної визначеності (верховенства права), які визначені в цих нормах) у подібних правовідносинах.

Суд також відхиляє посилання заявника на відсутність висновків стосовно ч. 5 статті 17 Конституції України, ст. 1-2, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки такі норми неодноразово були предметом дослідження та не потребують додаткового висновку. Щодо посилання на відсутність висновків стосовно п. п. 1-1, 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 та п. 12 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, то Суд зазначає, що висновки з вказаних нормативно-правових актів вже сформовано.

Водночас, посилання на постанову Верховного Суду у справі № 240/4894/23 не узгоджується з підставою касаційного оскарження, визначеною п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України.

З огляду на вищенаведене, Суд вважає недоведеним посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як підставу касаційного оскарження, у розрізі зазначеного обґрунтування.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Також, оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, представник позивача не зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу адвоката Нікітюка Павла Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року у справі № 460/5038/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська