Справа № 195/1183/23
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2025 року справа 195/1183/23

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2024 (суддя Озерянська С.І.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського відділу Державної виконавчої служби про скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02.08.2023 звернувся до Томаківського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою, в якій просив зобов`язати головного державного виконавця Нікопольського відділу Державної виконавчої служби Гардер І.А. скасувати постанову від 14.01.2021 у виконавчому провадженні №59964363 про стягнення виконавчого збору в розмірі 295 300гр та винести постанову про стягнення виконавчого збору з урахуванням погашеної заборгованості за додатковою угодою №1 від 21.07.2023 до кредитного договору ZPD0GA000000001 від 27.12.2007.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11.08.2023 скарга задоволена.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.10.2023 скасована ухвала Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11.08.2023 та провадження у справі закрито оскільки справа мала розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27.11.2023 справа направлена до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

ОСОБА_1 12.12.2023 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Нікопольського відділу Державної виконавчої служби, в якій просить скасувати постанову від 14.01.2021 у виконавчому провадженні №59964363 про стягнення виконавчого збору в розмірі 295300гр.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2024, прийнятому в спрощеному провадженні, в задоволенні позову відмовлено. Прийняте рішення суд мотивував тим, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. На момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про стягнення виконавчого збору, діяли норми закону, які визначали розмір виконавчого збору у відсотковому співвідношенні від суми, що підлягає примусовому стягненню а не від фактично стягнутої суми. Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від вжиття виконавцем заходів примусового виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що розмір виконавчого збору має обраховуватись від фактично стягнутої суми а не з суми, що підлягає примусовому стягнення, оскільки відповідні зміни до Закону України «Про виконавче провадження» які змінили базу обрахунку виконавчого збору погіршили його становище як боржника, а тому не мали застосовуватись державним виконавцем. Виконавчою службою не було вчинено дій на стягнення заборгованості та фактично не стягнуто борг, тому підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Приватним нотаріусом Бондар І.М. 31.07.2017 вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача грошових коштів у сумі 2953000 грн. на користь ПАТ КБ ПриватБанк.

Державним виконавцем Томаківського районного відділу державної виконавчої служби прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59964363 з виконання виконавчого напису №7123 від 31.07.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КТ ПриватБанк заборгованості у розмірі 2953 000,00 грн.

Пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59964363 від 06.09.2019 року постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 10 відсотків, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Стягнути з боржника витрати виконавчого провадження в сумі 231,33 грн. Кошти за виконавчим документом в загальній сумі 3248531,33 грн. сплатити на зазначений поточний рахунок.

Державним виконавцем Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 14.01.2021 прийнято постанову ВП №59964363 про стягнення виконавчого збору з позивача в сумі 295300,00грн.

Між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 21.07.2023 укладено Додаткову угоду №1, якою зменшено суму боргу.

Позивач 21.07.2023 відповідно до умов зазначеної додаткової угоди сплатив борг 240000,00 грн, що підтверджується виданою АТ КБ ПриватБанк платіжною інструкцією 0.0..1 від 21.07.2023.

АТ КБ Приватбанк 26.07.2023 видало позивачу довідку №CQ7TBCV40311JTEF, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 станом на 26.07.2023 не має заборгованості перед АТ КБ ПриватБанк.

ПАТ КБ ПриватБанк 26.07.2023 звернулось до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, в якій зазначило, що на виконанні у Нікопольському відділі державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП №59964363 з примусового виконання виконавчого напису №7123 від 31.07.2017 про стягнення заборгованість у розмірі 2953000,00 грн. Також заявник зазначив, що позивачем сплачено борг в повному обсязі, у зв`язку з чим просив закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України Про виконавче провадження.

Державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 26.10.2023 прийнято постанову ВП №59964363 про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України Про виконавче провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

Також 26.10.2023 державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №73153169 по виконанню постанови ВП №59964363 про стягнення виконавчого збору якою, зокрема, постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 295300,00 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України Про виконавче провадження Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Закону України Про виконавче провадження Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону України Про виконавче провадження у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Спірні правовідносини, які склалися у цій справі, зводяться до питання щодо правомірності винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору, а саме визначення розміру виконавчого збору.

На момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №59964363 від 06.09.2019, та прийняття спірної постанови від 14.01.2021 по виконавчому провадженні №59964363 про стягнення виконавчого збору, діяла редакція статті 27 Закону України Про виконавче провадження зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018, передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, частина 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, за виконавчим документом діяла до 28.08.2018, тобто на момент відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору, зазначена редакція втратила чинність та не підлягала застосуванню.

З наведеного вбачається, що виконавчий збір є обов`язковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Розмір якого становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не з фактично стягнутої суми, як вважає позивач.

Відтак, визначення державним виконавцем виконавчого збору з суми, що підлягала до примусового стягнення, є законним, таким, що узгоджується з положеннями норм Закону України Про виконавче провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що становище позивача із застосуванням частини другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції Закону №2475-VIII) погіршилося, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, в даному випадку відкриття провадження виконавчого провадження відбулось після внесення змін до закону.

Також, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що норми Закону України "Про виконавче провадження" не встановлюють залежності між прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору та обставинами вчинення державним виконавцем дій по здійсненню примусового стягнення з боржника в межах виконавчого провадження, оскільки законодавчо прямо визначається обов`язок державного виконавця прийняти постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

На це вказує і та обставина, що розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилання апеляційної скарги на висновки Верховного Суду викладені в справах 160/11725/22, 420/2013/22, 420/769/19, 400/4023/19, 640/3430/13 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в наведених справа відкриття провадження було здійснене до внесення змін в Закон України "Про виконавче провадження".

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241 244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Недавнього Сергія Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2024 без змін.

Постанова набирає законної сили з 06.11.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А.В. Суховаров

судді О.В. Головко

судді Т.І. Ясенова