Справа № 280/6468/25
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 280/6468/25
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 14.08.2025 ( суддя Стрельнікова Н.В.) в адміністративній справі №280/6468/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.08.2025 позовну заяву повернуто.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції на продовження розгляду.

Так, в апеляційній скарзі зазначено, що предметом спору є здійснення перерахунку після звернення позивача та надання додаткових документів, а не оскарження дії (бездіяльності) щодо нарахування відповідної надбавки безпосередньо в момент проходження позивачем військової служби у позивача. На користь цього, свідчить й обґрунтування позовних вимог. Зокрема, в позові позивачем вказано, що «доводи про те, що у період служби в ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 не звертався із відповідними заявами не можуть спростовувати права ОСОБА_1 на здійснення перерахунку вислуги років та приведення у відповідність виплат йому надбавки за період його служби, адже на даний час ОСОБА_1 звернувся із відповідними підтверджуючими документами до ВЧ НОМЕР_1 та просить про перерахунок вже виплачених сум, а не нарахування наперед». Тобто, позивач не оскаржує бездіяльність відповідача щодо не нарахування надбавки безпосередньо в час проходження ним військової служби в ВЧ НОМЕР_1 , а оскаржує бездіяльність щодо не здійснення перерахунку за поданою заявою із підтверджуючими документами. Звідси, про порушення своїх прав позивач дізнався з листа відповідача від 07.07.2025 №1563/3863, яким відмовлено в здійсненні перерахунку. Таким чином, судом невірно визначено предмет спору, адже предметом спору є перерахунок на підставі додатково поданих документів, а не оскарження дій щодо попереднього нарахування та виплати надбавки. Зазначена помилка призвела до невірного визначення дати настання обізнаності про порушення прав позивача та відповідно до невірного обрахунку строку звернення до адміністративного суду.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

За змістом ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Ч.3 ст.122 КАС України передбачає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону необхідно керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Тому колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин у частині, що стосується строку звернення до суду, підлягають застосуванню норми КЗпП України

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів звертає увагу, що з цим позовом позивач звернувся до адміністративного суду 19.08.2025, коли частини перша і друга статті 233 КЗпП України були викладені в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, а саме:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

На підставі порівняльного аналізу положень статті 233 КЗпП України можна зробити висновок, що до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 25.02.2022 по 06.09.2024 ОСОБА_1 проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації, військове звання старший сержант, що підтверджується відповідними записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 06.09.2024 №251, старший сержант ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 у зв`язку із призначенням наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 30.07.2024 №195- РС на посаду командира інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_4 .

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про поновлення строку звернення до суду зазначено, що 06.092024 після виключення позивача зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 ним було отримано відповідний витяг з наказу, ознайомившись з яким ОСОБА_1 встановлено, що у ньому не враховано попередні періоди його служби в ОВС, НГУ та ЗСУ. Отже, з 06.09.2024 позивач був достеменно обізнаний про те, що відповідачем не враховано попередні періоди його служби в ОВС, НГУ та ЗСУ. Посилання представника позивача про те, що позивач дізнався про порушення своїх прав лише у липні 2025 року отримавши листа відповідача, суддя відхиляє, оскільки звернення представника позивача до відповідача із заявами, скаргами не свідчить про дату коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а лише свідчить про те коли позивач почав вчиняти дії спрямовані на захист таких прав і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку. Так, очікування позивачем/представником відповіді на своє звернення з січня 2025 року аж до липня 2025 року не свідчить про активну поведінку щодо дотримання строку звернення до суду, з урахуванням того, що позивачу відомо про порушення свого право ще з 06.092024.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач подав до суду першої інстанції клопотання в якому зазначав, що 06.09.2024 ОСОБА_1 не було звільнено з військової служби, а лише було виключено із списків військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із переведенням для подальшої служби до ВЧ НОМЕР_4 , де він і наразі проходить військову службу. Зазначені обставини відображені у військовому квитку серії НОМЕР_2 (напроти запису про зарахування до ВЧ НОМЕР_4 (10.09.2024) у сусідній графі відсутня помітка про виключення зі списків частини (стр. 6 військового квитка). Як вже зазначалось у позові, після виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 було отримано відповідний витяг з наказу. Ознайомившись із вказаним витягом з наказу ОСОБА_1 встановлено, що у ньому не враховано попередні періоди служби ОСОБА_1 в ОВС, НГУ та ЗСУ. Надалі, ОСОБА_1 зайнявся збором доказів щодо попереднього проходження ним військової служби - отримував витяг з наказу щодо служби в НГУ, послужний список з ОВС. При цьому, збір цих доказів зайняв певний час, зважаючи на фактичні обмеження ОСОБА_1 у вільному часі внаслідок проходження ним військової служби, а також терміни пошуку в архівах та виготовлення копії послужного списку ГУНП в Запорізькій області та пошуку і виготовлення копії наказів ВЧ НОМЕР_5 НГУ так само в архівах. Як вже зазначалось у позові, зібравши всі необхідні докази 09.01.2025 представник позивача звернувся до відповідача із відповідною заявою, проте відповідь по суті звернення надано було через значний проміжок часу, після неодноразовних письмових звернень та скарг. Відповідь по суті позиції відповідача щодо усунення порушень прав позивача надано листом від 07.07.2025 №1563/3863, після отримання кого позивач й звернувся до суду із позовом. В позові детально описано всю історію листування з відповідачем та ухиляння відповідача від надання відповіді по суті щодо усунення порушення прав позивача аж до липня 2025 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що для правильного вирішення питання про дотримання чи пропуску позивачем строку звернення до суду необхідно з`ясувати, коли саме він отримав письмове повідомлення, що містило інформацію про суми грошового забезпечення, нараховані та виплачені йому при звільненні. Недостатнє дослідження цієї обставини може призвести до неправильного застосування норм права, що, своєю чергою, може спричинити порушення прав позивача. Саме дата отримання такого письмового повідомлення відповідно до приписів статті 233 КЗпП є визначальною для початку перебігу строку звернення до суду в правовідносинах, що є предметом судового дослідження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції в рамках даної справи не з`ясовувалося коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, зокрема вручення останньому грошового атестата.

В даному випадку докази, як б свідчили про видачу позивачу грошового атестату під час звільнення від посади та виключення його із списків особового складу військової частини в матеріалах справи відсутні.

Зі змісту витягу з наказу Військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2024 № 251 не було детально зафіксовано складові конкретних сум, які підлягають та підлягали обов`язковій виплаті позивачу.

Інші письмові повідомлення про нараховані та виплачені позивачу суми при звільненні у матеріалах справи відсутні.

Відповідач жодним чином не спростовує доводи представника позивача щодо неповідомлення позивача про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення при звільненні.

З огляду на зазначене, висновки суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є передчасними, оскільки з наявних матеріалів справи неможливо достовірно встановити коли був позивач дізнався про обсяг і характер виплачених йому сум грошового забезпечення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про сплив строку без належного дослідження фактичних обставин, пов`язаних із моментом отримання позивачем письмового повідомлення про проведені розрахунки (повідомлення, що містило інформацію про суми грошового забезпечення, нараховані та виплачені йому при звільненні) є передчасним та таким, що може мати істотні правові наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, але не виключно від 11 квітня 2025 року у справі №520/27667/24, від 18 квітня 2025 року у справі №360/255/24, від 23 квітня 2025 року у справі №420/33039/24, від 30 квітня 2025 року у справі №480/5508/24.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, дійшов передчасного висновку про пропуск позивачем строку звернення з цим позовом у суд.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відтак, оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 14.08.2025 в адміністративній справі №280/6468/25 скасувати.

Справу направити до Запорізького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення виготовлено 10 листопада 205 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко