Справа № 400/1820/25
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/1820/25

Перша інстанція: суддя Мельник О.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у справі за адміністративним Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області про визнання дій протиправним, визнання протиправною та скасування вимоги, визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

25 лютого 2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило визнати:

- визнати протиправними дії Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області щодо винесення висновку від 31.01.2025 року та вимоги від 11.02.2025 року № 151404-14/373-2025;

- визнати протиправною та скасувати вимогу від 11.02.2025 року № 151404-14/373-2025;

- визнати протиправним та скасувати висновок від 31.01.2025 року;

- зобов`язати відповідача винести новий висновок, яким прийняти заперечення Головного управління на акт ревізії від 10.01.2025 року № 12-14-11/3.

Позивач не погоджується з висновками контролюючого органу щодо порушення порядку укладення додаткових угод з ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» щодо постачання електроенергії. Позивач наголошує, що вимоги чинного законодавства передбачають можливість збільшення ціни договору до 10% у разі збільшення ціни на відповідний товар на ринку та дотримання визначеної процедури.

Необхідність укладення додаткових угод підтверджується довідками Харківської торгово-промислової палати, які надавались постачальником разом з обґрунтуванням необхідності коригування ціни.

Окремим доводом зазначено, що у разі відмови позивача від укладення додаткових угод з ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», ГУ ПФУ мало б розпочати процедуру закупівлі електричної енергії, яка триває 30-45 днів та на відповідний період обслуговуватись постачальником останньої надії (ПОН). Відповідно до наведених розрахунків ціни по тарифу ПОН, позивач мав би сплатити за квітень 2021 року на 128 201,24 грн, що призвело б додаткових витрат бюджетних коштів.

Відповідно до відзиву Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області, відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що внаслідок проведеної ревізії встановлено сплату позивачем на користь ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» за поставлену електроенергію внаслідок збільшення ціни понад встановлені законодавством обмеження: у 2021 році на 283 157,58 грн, у 2022 році на 90 684,46 грн.

Відповідач зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» є порушенням збільшення ціни за одиницю товару більше, ніж на 10%. У разі неодноразового збільшення ціни, кінцева вартість не може перевищувати 110% від первісної ціни.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року задоволено позов Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволення позовних вимог.

Зокрема, апелянт вказує на встановлені під час проведення ревізії факти зайвого перерахування позивачем у 2021-2022 роках бюджетних коштів на користь ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» за поставлену електричну енергію внаслідок безпідставного укладення додаткових угод у 2021-2022 роках. Таким чином, у відповідача наявні підстави для винесення висновку від 31.01.2025 року та вимоги від 11.02.2025 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить суд залишити в силі оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

Управлінням Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за період з 01.01.2021 року по 30.09.2024 року, за наслідком чого 10.01.2025 року складено акт ревізії №15-14-11/3.

За результатами проведеної ревізії встановлені порушення, які в ході ревізії не були усунуті, тому на адресу ГУ ПФУ направлено вимогу щодо усунення порушень законодавства від 11.02.2025 року №151404-14/373-2025.

У вказаній вимозі зазначено про необхідність позивачу:

проаналізувати матеріали ревізії, вжити заходів щодо усунення виявлених порушень та недопущення їх надалі, розглянути питання про притягнення до відповідальності винних осіб;

відповідно до норм статей 16, 203, 215, 217 Цивільного кодексу України вжити заходів щодо визнання недійсними додаткових угод до договорів від 24.12.2020 № 100/32 та від 04.01.2022 № 100/32 з ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» про постачання електричної енергії споживачу в частині підвищення ціни за одиницю електричної енергії та забезпечити відшкодування на користь ГУ ПФУ в Миколаївській області вартості електричної енергії, отриманої по незаконно підвищеній ціні від ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» в сумі 373,84 тис. грн відповідно до норм статті 1212 Цивільного кодексу України.

Позивач, не погоджуючись з вимогою та висновком відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на постанову Верховного Суду від 05.07.2021 року у справі № 826/11063/17, відповідно до якої Законом України «Про публічні закупівлі» передбачено можливість декілька разів змінювати істотні умови договору про закупівлю у разі коливання ціни товару на ринку. При цьому кожне наступне збільшення такої вартості не повинно перевищувати 10 відсотків визначеної в договорі про закупівлю ціни за одиницю товару з урахуванням змін, внесених до нього. Зважаючи, що кожне підвищення ціни не перевищувало 10%, а ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» подавала належне підтвердження коливання ціни на ринку, дії відповідача відповідали вимогам Закону та укладеному договору.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Процедуру проведення органом державного фінансового контролю перевірок закупівель визначено Порядком проведення перевірок закупівель Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2013 року №631 (далі - Порядок №631).

Відповідно до пункту 27 Порядку №631 складення акту перевірки закупівель, його підписання та реалізація результатів перевірки здійснюються за процедурами, передбаченими пунктами 35, 38-47, абзацами першим і другим пункту 48, пунктами 49-52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (далі - Порядок №550), з урахуванням норм, установлених цим Порядком.

Згідно з пунктом 28 Порядку №631 результати перевірки закупівель, проведеної органом державного фінансового контролю, можуть бути оскаржені замовником, щодо якого проведено перевірку, в передбаченому законом порядку.

Пунктами 7, 10, 13 статті 10 Закону №2939-XII передбачено, що органу державного фінансового контролю надається право: 1) пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; 2) звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; 3) при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Колегія суддів зазначає, що аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Щодо вимоги Держаудитслужби в частині визнання недійсними додаткових угод до договорів від 24.12.2020 року № 100/32 та від 04.01.2022 року № 100/32 з ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» про постачання електричної енергії споживачу в частині підвищення ціни за одиницю електричної енергії та забезпечити відшкодування на користь ГУ ПФУ в Миколаївській області вартості електричної енергії, отриманої по незаконно підвищеній ціні від ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» в сумі 373,84 тис. грн відповідно до норм статті 1212 Цивільного кодексу України, судова колегія зазначає, що обов`язковість до виконання вимоги про усунення виявлених правопорушень, яка визначена частиною 2 статті 15 Закону № 2939-XII, свідчить, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства.

Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки, зокрема обов`язки для свого адресата, а відтак наділена рисами правового акту індивідуальної дії з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься. Вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якому вона адресована, а тому може бути предметом судового оскарження.

Зазначений правовий висновок відповідає сталій судовій практиці Верховного Суду та, зокрема, підтверджений постановами КАС ВС від 05.09.2024 у справі № 340/18/23, від 25.07.2024 року у справі № 160/20625/22, від 21 березня 2023 року у справі № 560/4370/22, від 23 листопада 2023 року у справі № 560/7524/22, від 22.12.2023 у справі № 826/18064/17.

Предметом даного спору є вимога Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області від 11.02.2025 року № 151404-14/373-2025, яка оформлена на підставі акту ревізії від 10.01.2025 року №15-14-11/3 та стосується перевірки закупівель в ГУ ПФУ в Миколаївській області. Вказана вимога вказує на збитки та їх розмір, однак не містить вимоги про стягнення збитків, хоч і вказує на забезпечення повернення зайво перерахованих коштів. Вимога ж в частині зобов`язання позивача розглянути питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників, винних у допущених порушеннях, взагалі не вказує на збитки.

У контексті цього питання варто зауважити, що Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2018 року у справі №822/2087/17 зазначив, що висновок суду про те, що збитки контролюючим органом можуть бути стягнуті лише в ході відповідного судового процесу (а не шляхом пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги), не спростовує того, що «законна вимога» контролюючого органу, як індивідуально-правовий акт, повинна відповідати вимогам закону в частині її змісту і форми. Саме аналіз змісту вимоги контролюючого органу свідчить про те, чи такі вимоги дотримано та чи породжує така вимога права і обов`язки для підконтрольної установи.

З проведеного аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), висновується, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їхніх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.

Та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу, зокрема, стягнення збитків у судовому порядку на підставі пункту 10 частини першої статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», з якою кореспондується пункт 50 Порядку №550, жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їхніх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову.

Судова колегія також зазначає, що вимога містить застереження, що її невиконання є підставою для звернення до суду в інтересах держави, що лише підкреслює її обов`язковий характер.

Щодо встановленого відповідачем порушення позивачем вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №922-VIII договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Згідно з ч. 6 ст. 33 Закону №922-VIII замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем процедури закупівлі, протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі. У випадку обґрунтованої необхідності строк для укладання договору може бути продовжений до 60 днів.

Частиною 1 ст. 41 Закону №922-VIII визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;

Наведені законодавчі норми свідчать про те, що у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині пропорційного збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% кожного разу з урахуванням попередніх змін за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі про закупівлю, і дасть можливість виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін.

При цьому внесення змін до договору має бути обґрунтованим та документально підтвердженим, а замовник самостійно приймає рішення щодо такого обґрунтування та документального підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи, між Головним управлінням та ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» укладено договір про постачання електричної енергії від 24.12.2020 року № 100/32 на суму 1 958 879 грн 00 коп. (один мільйон дев`ятсот п`ятдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят дев`ять грн 00 коп.) та договір про постачання електричної енергії від 04.01.2022 року № 100/32 на суму 4 248 226, 80 грн (чотири мільйони двісті сорок вісім тисяч двісті двадцять шість грн).

Договори про закупівлю електричної енергії укладено за результатами проведеної закупівлі за процедурою відкритих торгів у відповідності до порядку, встановленого Законом України «Про публічні закупівлі», з урахуванням положень Цивільного та Господарського Кодексів України, та спеціальних норм, визначених Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.

Відповідно до пункту 4 «Істотні умови, що обов`язково включаються до договору про закупівлю» розділу VI «Результати торгів та укладання договору про закупівлю» тендерної документації - договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених Законом. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі. У випадку перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі, переможець до укладення договору надає Замовнику відповідний перерахунок. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків зазначених в ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України господарський договір є укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Отже, ціна договору є істотною умовою договору про закупівлю, яка може змінюватися виключно у випадках, передбачених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, пунктом 2 цієї частини.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України «Про публічні закупівлі» не містить виключень з цього правила.

Зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; ціна за одиницю товару може збільшуватися до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну договору, повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.

За звичайних умов будь - який покупець товару не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, як і у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі- продажу чи поставки. При цьому, така відмова покупця не надає постачальнику права в односторонньому порядку розірвати договір.

Метою регулювання, передбаченого пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10%, є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Стаття 652 ЦК України передбачає, що в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але до 10%, і таке обмеження застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Такі висновки застосування норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 24.01.2024р. по справі №922/2321/22, де Верховний Суд зазначає, що ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Так, згідно договору від 24.12.2020 року ТОВ «МЕК» (постачальник) продає електричну енергію ГУ ПФУ (споживач) з 01.01.2021, загальна вартість договору становить 1958879,00 грн з ПДВ.

При цьому ціна електричної енергії за цим договором розраховувалася за відповідною формулою, а базою для обрахунку ціни закупівлі (Цз) визначено середню ціну закупівлі на ринку електричної енергії - 1,1584 грн (без ПДВ).

Дослідивши додаткові угоди до договору від 24.12.2020 року № 100/32, колегія суддів встановила збільшення ціни на підставі додаткової угоди:

від 25.02.2021 року № 4, якою з 01.02.2021 року збільшено ціну (Цз) за одиницю товару до 1,3315 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год, що більше на 14,94% від первісної договірної ціни електричної енергії;

від 22.03.2021 року № 5, якою з 01.03.2021 року збільшено ціну (Цз) за одиницю товару до 1,464517 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год, що більше на 26,43% від первісної договірної ціни електричної енергії;

від 30.08.2021 року № 6, якою з 01.08.2021 року збільшено ціну (Цз) за одиницю товару до 1,61082 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год, що більше на 39,06% від первісної договірної ціни електричної енергії;

від 04.10.2021 року № 8, якою з 01.09.2021 року збільшено ціну (Цз) за одиницю товару до 1,77174 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год, що більше на 52,95% від первісної договірної ціни електричної енергії;

від 19.10.2021 року № 9, якою з 01.10.2021 року збільшено ціну (Цз) за одиницю товару до 1,90302 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год, що більше на 64,28% від первісної договірної ціни електричної енергії;

від 29.10.2021 року № 10, якою з 20.10.2021 року збільшено ціну (Цз) за одиницю товару до 2,0932 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год, що більше на 80,70% від первісної договірної ціни електричної енергії;

від 23.11.2021 року № 11, якою з 01.11.2021 року збільшено ціну (Цз) за одиницю товару до 2,30231 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год, що більше на 98,75% від первісної договірної ціни електричної енергії;

від 07.12.2021 року № 12, якою з 20.11.2021 року збільшено ціну (Цз) за одиницю товару до 2,53231 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год, що більше на 118,60% від первісної договірної ціни електричної енергії.

Дослідивши умови договору від 04.01.2022 року колегія суддів встановила, що ТОВ «МЕК» (постачальник) продає електричну енергію ГУ ПФУ (споживач) з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, загальна вартість договору становить 4248226,80 грн з ПДВ. При цьому ціна електричної енергії за цим договором розраховувалася за відповідною формулою, яка включала ціну електричної енергії постачальника для споживача (Цпостач) 2,7636 грн (без ПДВ)

Також колегією суддів встановлено, що до договору від 04.01.2022 року укладено додаткові угоди, зокрема:

- від 30.09.2022 року № 4, якою з 11.09.2022 року збільшено ціну (Цпостач) за одиницю товару до 3,34337 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год, що більше на 20,98% від первісної договірної ціни електричної енергії;

- від 17.10.2022 року № 5, якою з 01.10.2022 року збільшено ціну (Цпостач) за одиницю товару до 3,50326 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год, що більше на 26,76% від первісної договірної ціни електричної енергії.

Дослідивши наданий відповідачем додаток №5 до акту ревізії, колегія суддів встановила, що позивачем надміру сплачено на користь ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» за поставлену електроенергію внаслідок збільшення ціни понад встановлені законодавством обмеження: у 2021 році - на 283 157,58 грн, у 2022 році - на 90 684,46 грн.

Отже, висновки акту ревізії ґрунтуються на фактичних порушеннях позивачем статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, допущених під час укладення додаткових угод щодо збільшення ціни за постачання електроенергії, які підтверджені за наслідком розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Доводи позивача, які прийняті судом першої інстанції, з приводу збільшення вартості ціни за електроенергію у разі розірвання договору ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» та залучення постачальника останньої надії, є неспроможними з огляду на систематичне підвищення вартості електроенергії, яке сягнуло 118,60% від первісної договірної ціни та мало довготривалий негативний економічний ефект.

За таких обставин прийнята відповідачем вимога є правомірною та скасуванню не підлягає, тому відсутні підстави для задоволення позову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Стосовно вимог позивача про визнання протиправними дій щодо винесення висновку від 31.01.2025 року та його скасування, колегія суддів акцентує увагу, що такі вимоги взагалі не підлягають задоволенню безвідносно до висновків суду апеляційної інстанції, оскільки стосуються проміжного акту, який не породжує для позивача жодних юридично значущих наслідків, тому не підлягає оскарженню.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, не врахував актуальні правові позиції Верховного Суду, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області - задовольнити, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області про визнання дій протиправним, визнання протиправною та скасування вимоги, визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко