Справа № 380/10660/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 рокуСправа № 380/10660/24 пров. № А/857/34451/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року (суддя Кисильова О.Й., м. Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі Головне управління), в якому просила скасувати, як неправомірні, оформлені відповідачем податкові повідомлення-рішення від 01.03.2024 (далі ППР):

№ 8027/13-01-24-08 щодо сплати грошового зобов`язання у формі донарахування податкового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб за 2020 рік та штрафних санкцій на суму 536 012,54 грн (далі ППР-1);

№ 8029/13-01-24-08 щодо сплати грошового зобов`язання у формі донарахування податкового зобов`язання зі сплати військового збору за 2020 рік та штрафних санкцій на суму 44 667,71 грн (далі ППР-2);

№ 8030/13-01-24-08 щодо сплати штрафної (фінансової) санкції в сумі 340,00 грн, за якими позивача зобов`язано сплатити вищевказані кошти (далі ППР-3).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В доводах апеляційної скарги вказує, що позивач за 2020 рік отримала дохід від Акціонерного товариства «АЛЬФАБАНК» (далі АТ) у вигляді анулювання (прощення) припинення зобов`язань за основною сумою кредиту на загальну суму 2 382 277,97 грн, що є підставою для зобов`язання позичальника (позивача) відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку на доходи з фізичних осіб.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Таким чином, сума прощеного боргу не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що на підставі наказу від 26.12.2023 № 4679-ПП Головного управління проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи платника податку ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 до 31.12.2020, за результатами якої складений Акт перевірки від 05.02.2024 № 3868/13-01-24-08-03/ НОМЕР_1 (далі Акт перевірки).

У ході проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки встановлено порушення ОСОБА_1 :

- підпункту абзацу «д» 164.2.17 пункту 164.2 ст. 164, пункту 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України (далі ПК) - донарахований податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2020 рік у сумі 428 810,03 грн:

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 ПК в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік;

- підпункту 1.2, 1.3, 1.5, 1.6 пункту 16-1 пiдрозділу 10 Pозділу XX, ппідпункту 168.1.1., 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК, в результаті чого донарахований військовий збір за 2020 рік у сумі 35734,17 грн.

До таких висновків контролюючий орган дійшов з огляду на встановлені обставини, що зазначені в пункті 1.11. Акта перевірки.

«…Відповідно до листа АТ від 01.09.2021 № 76292-20.2-б/б, фізичній особі платнику податків ОСОБА_1 списано прострочену основну суму Кредиту в 2020році в сумі 2 382 277,97 грн, що відображено в «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» (форма 1ДФ) за ознакою доходу « 126» відповідно до абзацу «д» 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК, який підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Позивач податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік до Головного управління не подала, дохід отриманий у вигляді додаткового блага за ознакою доходу « 126» за 2020 рік не декларувала, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2020 рік не сплатила…

... Фізична особа платника податку ОСОБА_1 в 2020 році відповідно до відомостей ЦБД ДРФО, інформації АТ мала відносини з АТ, від якого отримала дохід, що включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у вигляді анульованого (прощеного) боргу у сумі 2 382 277,97 грн....».

На підставі Акта перевірки контролюючий орган 01.03.2024 прийняв ППР:

- ППР-1, яким ОСОБА_1 визначена сума податкового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 536 012,54 грн, у тому числі за основним зобов`язанням у розмірі 428 810,03 грн та за штрафними санкціями у розмірі 107 202,51 грн;

- ППР-2, яким ОСОБА_1 визначена сума податкового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 44667,71 грн, у тому числі за основним зобов`язанням у розмірі 35734,17 грн та за штрафними санкціями у розмірі 8933,54 грн;

- ППР-3, яким до ОСОБА_1 застосований штраф у розмірі 340,00 грн.

11.03.2024 ОСОБА_1 подала до Державної податкової служби України (далі ДПС) скаргу на зазначені ППР.

Рішенням від 26.04.2024 № 12165/6/99-00-06-01-03-06 ДПС залишила без змін ППР.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 75.1 статті 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За змістом пункту 75.2 ст. 75 ПК документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до пункту 78.1. статті 78, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

78.1.1. отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

78.1.2. платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом.

Згідно з пунктом 79.3. статті 79 ПК присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Відповідно до підпункту 168.2.1. пункту 168.2. статті 168 ПК платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК платник податку зобов`язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків (податковою адресою).

Згідно з підпунктом 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Таким чином, додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Так, 19.05.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБ), правонаступником якого є АТ, укладено кредитний договір №602/25-230 (далі Договір-1) щодо одержання кредитних коштів в сумі 90 тис. дол. США.

Одночасно, 19.05.2008 між сторонами укладено Іпотечний договір (далі Договір-2), за умовами пункту 1.1. Статті 1 якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Договором-1 нерухоме майно, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житлова площа 82,5 кв. м, загальна площа 184,9 кв. м. (далі Предмет іпотеки).

Згідно з пунктом 1.3., 1.4 Договору-2 загальна заставна вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 606 000,00 грн, що виражається за офіційним курсом НБУ на дату укладання цього договору у розмірі 120 000,00 дол. США. Балансова вартість Предмета іпотеки становить 229 304,00 грн.

Пунктом 3.1. Статті 3 Договору-2 передбачено, що у разі порушення Іпотекодавцем умов, визначених п.п. 2.1.1-2.1.12 цього Договору, Іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки в порядку, визначеному п. 2.4.4.

У разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки (4.1. Статті 4 Договору-2).

Відповідно до пункту 4.5 Статті 4 Договору-2 Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із таких способів, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" або у порядку, встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових право на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до рішення державного реєстратора від 05.03.2020, індексний номер 51477302, за АТ зареєстроване право власності на Предмет іпотеки на підставі: рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення номер 895, виданий 10.10.2019 Укрпошта; Іпотечний договір серія та номер: 3101, виданий 19.05.2008; Повідомлення, серія та номер 3737-13.3, виданий 19.09.2019, видавник АКБ; Додатковий договір, серія та номер 1290, виданий 28.08.2009 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М.

Отже, право власності на предмет іпотеки - будинок за адресою АДРЕСА_1 , житлова площа 82,5 кв. м, загальна площа 184,9 кв. м. - з 05.02.2020 належить АТ, яке є правонаступником АКБ.

Відповідач і третя особа не надали суду жодних доказів, що спростовують факт належності іпотечного майна АТ.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку, коли прощення основної суми боргу за кредитом пов`язане із набуттям банком-іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, тобто коли анулювання залишку заборгованості по кредиту відбулося шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у боржника не виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

За змістом підпункту 165.1.55. пункту 165.1 статті 165 ПК, у редакції, чинній на 2020 рік, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року;

сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

13.04.2021 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» № 1383-ІХ (далі Закон №1383-ІХ), який набув чинності 23.04.2021.

Законом № 1383-ІХ підпункт 165.1.55 пункту 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України «Доходи, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу» доповнений абзацом третім такого змісту:

«основна сума боргу (кредиту) платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності».

Отже, починаючи з 23.04.2021 діє норма, якою передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Слід зазначити, що реалізація банком, як іпотекодержателем, свого права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору не змінює суті зобов`язань, які виникли на підставі іпотечного договору, який забезпеченим іпотекою житлової нерухомості, тобто, не змінює правову природу забезпечених іпотекою взаємовідносин сторін.

Отже, незалежно від того, в який момент часу банком задоволені вимоги за рахунок предмета іпотеки, кредитний договір залишається таким, що забезпечений іпотекою.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що прощення (анульовання) АТ за його самостійним рішенням зобов`язань позивача за кредитом, у цьому випадку, не є доходами позивача, які призводять до приросту показників її фінансового та майнового стану, а тому відсутні підстави вважати суму прощеного боргу додатковим благом платника податку позивача.

З огляду на зазначене, відсутні підстави стверджувати, що позивач внаслідок такого прощення отримала додаткове благо у сумі, визначеній податковим органом, з настанням відповідних податкових наслідків та, відповідно, мала обов`язок подавати декларацію про майновий стан і доходи та сплачувати визначені у ній податкові зобов`язання.

Крім того, як правильно зауважено судом першої інстанції відповідач документально не підтвердив суму прощеного боргу, не дослідив первинних документів та не з`ясував суми основного боргу, анульованого (прощеного) банком у валюті наданого кредиту (доларах США), еквівалента анульованої (прощеної) у гривнях суми основного боргу у доларах США, дати такого прощення, суми боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на відповідну дату. Контролюючий орган не вжив заходів для перевірки отриманої ним інформації, що міститься в базі даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС, зокрема, стосовно здійснених банком операцій з анулювання (прощення) заборгованості, стану розрахунків за укладеними договорами, інших даних, що впливають на визначення податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що встановлені контролюючим органом в ході перевірки порушення позивачем вимог податкового законодавства не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому спірні ППР підлягають скасуванню як протиправні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи, надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених як позивачем так і відповідачем, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич

Повний текст судового рішення складено 13.11.2025.