Справа № 606/1707/25
Суддя: Мельник А. В.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 606/1707/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі: судді Мельник А.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду через представника адвоката Штогрина М.П. з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №110049 від 27.09.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.202 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 935,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною, винесеною з порушенням норм законодавства.

Так, у оскаржуваній постанові не зазначено назву населеного пункту та часу (годину) складення постанови, суть обставин вказаних у постанові не відповідають реальним обставинам справи, оскільки попередньо, 26.09.2025 позивач звертався до відповідача із заявою про отримання дозволу на в`їзд, перебування, провадження робіт і пропуск в прикордонну смугу. Також, в оскаржуваній постанові не вказано на підставі яких доказів винесено постанову, позивачу не надали можливості подати пояснення та заперечення, позивачем не отримано оригінал постанови, надано лише можливість зробити фотокопію постанови.

Вказане стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10.10.2025 відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено у справі судове засідання на 22.10.2025, яке надалі було відкладено на 12.11.2025 за клопотанням представника відповідача.

21.10.2025 за допомогою системи «Електронний суд» від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що оспорювана позивачем постанова є законною та обґрунтованою, винесеною із дотриманням вимог законодавства. Так, 27.09.2025 о 09 год. 20 хв. громадянин України ОСОБА_1 був виявлений прикордонним нарядом "Прикордонний патруль" на околиці н.п. Зелена, Дністровського району, Чернівецької області, на відстані 20 метрів до лінії державного кордону, на території Лівинецької ОТГ, Чернівецького району Чернівецької області в межах прикордонної смуги, що на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 ". Під час перевірки вищевказаної особи було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 порушив прикордонний режим, а саме перебував в прикордонній смузі без дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби України, чим порушив вимоги пункту 7 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 №1147.

Відповідно до наявних обліків, 24.09.2025 від імені ОСОБА_1 на адресу НОМЕР_1 прикордонного загону надійшла заява для отримання вищезазначеного дозволу, проте 25.09.2025 на електронну адресу останнього було направлено відповідь про ненадання дозволу, оскільки потрібно доопрацювати заяву, після того буде розглянуто питання щодо надання дозволу.

У відзиві представник відповідача просить справу розглянути за відсутності представника ІНФОРМАЦІЯ_1 та відмовити у задоволенні позову.

Представником відповідача разом із відзивом подано заяву, у якій просить зменшити розмір витрат на правову допомогу шляхом відмови у задоволенні стягнення витрат на правову допомогу.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачено статтею 286 КАС України. Згідно частини першої статті 269 КАС України у справах, визначених, зокрема, статтею 286 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Разом з тим, 12.11.2025 представником позивача за допомогою системи "Електронний суд" подано до суду додаткові пояснення, у яких вказано про те, що твердження відповідача у відзиві на позов не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивач повідомив працівників ДПСУ про обставини перебування у прикордонній смузі, надав працівникам пересувного пункту ДПСУ документи, які посвідчують особу та військово-облікові документи. За результатами розгляду документів працівники ДПСУ повідомили, що позивачу необхідно вийти з транспортного засобу та почекати ОСОБА_3 , з яким вони разом їхали, біля пересувного пункту ДПСУ. У подальшому, до позивача підійшов працівник ДПСУ та повідомив, що відносно нього буде складено протоколи про адміністративне правопорушення. При цьому, позивачу не надали можливості скористатися послугами адвоката, склали протоколи, паперові копії яких йому не надали. Надалі було складено оскаржувану постанову, у якій не вказано на підставі яких доказів її винесено. На підставі вказаних доводів, а також доводів позовної заяви представник позивача просив позов задовольнити.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов зазначив прохання про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

27.09.2025 начальником відділення інспекторів прикордонної служби Подвір`ївка» ОСОБА_2 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення № 110049, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 935 грн.

У вказаній постанові зазначено, що 27.09.2025 о 09 год. 20 хв. ОСОБА_1 був виявлений прикордонним нарядом "Прикордонний патруль" на околиці н.п. Зелена, Дністровського району, Чернівецької області, Україна, на напрямку н.п. Зелена, Дністровського району, Чернівецької області, Україна н.п. Ведмежа, Бричанського району Республіка Молдова, на території Лівинецької ОТГ, Дністровського району, Чернівецької області, що на ділянці відповідальності ВІПС «Подвір`їнка», на відстані 20 метрів до лінії державного кордону. Вище зазначений громадянин перебував у прикордонній смузі без дозволу відповідного органу ДПСУ на перебування у прикордонній смузі, чим порушив вимоги п.7 Положення про прикордонний режим затвердженого ПКМУ №1147 від 27.07.1998 (зі змінами).

Винесенню вказаної постанови передувало складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №344583 від 27.09.2025 із зазначенням аналогічних обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУ пАП.

Не погоджуючись із винесеною постановою № 110049 від 27.09.2025, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною 1 ст. 202 КУпАП передбачено відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

Відповідно до п. 7 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147 в редакції постанови № 1292 від 7 грудня 2023 року, із змінами, внесеними згідно з постановою № 894 від 6 серпня 2024 року (надалі - Положення № 1147) громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).

Відповідно до частин 1 і 4 статті 22 Закону України «Про державний кордон України», п. 2 Положення № 1147 з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Так, контрольовані прикордонні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби України. До контрольованого прикордонного району включаються також територіальне море України, внутрішні води України і частина вод прикордонних річок, озер та інших водойм України і розташовані в цих водах острови.

Пунктом 5 Положення № 1147 передбачено, що контроль за додержанням прикордонного режиму у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі здійснює Державна прикордонна служба у взаємодії з органами Національної поліції. Особи, зазначені у п. п. 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами (п. 10 Положення).

З метою отримання дозволу на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт і пропуск у прикордонну смугу особа має право звернутися до відповідного органу Державної прикордонної служби із зазначенням у зверненні інформації, визначеної в частині другій статті 24 Закону України «Про державний кордон України». Дозвіл на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт чи пропуск у прикордонну смугу надається на безоплатній основі протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення. Особа, якій відмовлено у наданні дозволу, має право оскаржити рішення протягом 10 робочих днів з дня його прийняття до органу Державної прикордонної служби України вищого рівня або до адміністративного суду за місцем розташування відповідного органу (частини друга, шоста статті 24 Закону України «Про державний кордон України»).

Аналіз наведених вище правових норм надає підстави для висновку, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи, пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону, такий дозвіл видається відповідним органом Державної прикордонної служби за зверненням осіб із зазначенням у зверненні інформації, визначеної в частині другій статті 24 Закону України «Про державний кордон України». Крім цього, у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).

Судом встановлено, що 27.09.2025 начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » була складена постанова про накладення адміністративного стягнення № 110049, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 935 грн., у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 перебував у прикордонній смузі без дозволу на перебування, проживання та проведення робіт відповідного органу Державної прикордонної служби чим порушив п. 7 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147.

Сторона позивача на обґрунтування позовних вимог вказує на те, що попередньо 26.09.2025 позивач звертався до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону із заявою про надання дозволу на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт у прикордонній смузі, на підтвердження чого до матеріалів позову додано копію заяви ОСОБА_4 , яка просила надати дозвіл на пропуск її працівнику ОСОБА_1 в межах Вижницького, Дністровського, Верховинського районів з метою доставки товару.

Однак, із відповіді начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 25.09.2025 (паперова копія електронного документа від 26.09.2025) ОСОБА_1 слідує, що заяву розглянуто, однак повідомлено, що для отримання дозволу на в`їзд необхідно звернутися до прикордонного загону зі зверненням, яке оформляється з урахуванням вимог Закону України «Про звернення громадян» та вказано, які документи слід додати до звернення. Зазначено також, що питання про надання дозволу буде розглянуто після направлення вищевказаних документів до прикордонного загону та їх перевірки.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскільки позивач ні під час винесення оскаржуваної постанови, ні під час розгляду справи в суді, не надав доказів наявності в нього станом на 27.09.2025 дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт у прикордонній смузі, де його було виявлено (на відстані 20 м до ліній державного кордону, на околиці н.п. Зелена, Дністровського району, Чернівецької області, Україна, на напрямку н.п. Зелена, Дністровського району, Чернівецької області, Україна н.п. Ведмежа, Бричанського району Республіка Молдова, на території Лівинецької ОТГ, Дністровського району, Чернівецької області, що на ділянці відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), а тому позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності у спірних правовідносинах.

Факт перебування в прикордонній смузі позивач не заперечує, однак покликається на те, що надав працівникам ДПСУ всі необхідні документи для огляду.

Однак, суд зауважує, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутність дозволу на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт, пропуск у прикордонну смугу, який виданий відповідним органом Державної прикордонної служби, відсутність якого встановлено також судом.

Доводи позивача не спростовують факту порушення ним прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду та вчинення адміністративного правопорушення.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що при розгляді відповідачем справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було порушено процедуру розгляду справи та не забезпечено реалізацію прав, визначених законом, суд зазначає наступне.

Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

У даному випадку позивач був обізнаний зі змістом оскаржуваної постанови, про що свідчить його підпис, скористався правом подання адміністративного позову, що забезпечило йому можливість довести ті обставини, на яких гуртуються його вимоги, надати відповідні пояснення по суті адміністративного правопорушення.

Крім того, позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення та скористався допомогою захисника, у зв`язку з чим подальший захист прав і свобод особи забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 753/4366/17, можливі окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не спростовують здійсненого адміністративного правопорушення, оскільки окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що доводи позивача є безпідставними, відповідачем подано достатні докази порушення позивачем прикордонного режиму та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП.

Позивачем не надано суду будь-яких належних та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові та підтверджували факт відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП України.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що відповідачем доведено правомірність дій щодо винесення оскаржуваної постанови, надано докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою, а також судом не встановлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255, 268, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, відповідно до частини 4 статті 286 КАС України.

Повний текст рішення складено 12.11.2025.

Суддя А.В. Мельник