Справа № 160/16905/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/16905/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року (суддя Луговська Г.В., повне судове рішення складено 15 серпня 2025 року) в справі № 160/16905/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 28 січня 2024 року по 14 березня 2024 року в розрахунку до 30000 грн на місяць;

зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 28 січня 2024 року по 14 березня 2024 року в розрахунку до 30000 грн на місяць.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 28.01.2024 року по 14.03.2024 року в розрахунку до 30000 грн. на місяць.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 28.01.2024 року по 14.03.2024 року в розрахунку до 30000 грн. на місяць.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт звертає увагу, що позивач відповідно до п. 4 витягу із бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2дск КП - м. Кривий Ріг 22.30 від 28.01.2024 виконував відновлювальні роботи у будівлі за адресою АДРЕСА_1 , для забезпечення належної роботи Херсонської обласної військової адміністрації.

При цьому виконання позивачем вищезазначених відновлювальних робіт у будівлі за у м. Херсон, для забезпечення належної роботи Херсонської обласної військової адміністрації, тобто не виконував бойові (спеціальні) завдання, які зазначені у пункті 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (у редакції наказу Міністерства оборони № 566 від 26.09.2023), тому відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень за вказаний позивачем період.

Також звертає увагу, що командир військової частини (установи, організації), до якої для виконання завдань був відряджений військовослужбовець (позивач), не повідомляв органи військового управління або військову частину НОМЕР_1 за місцем штатної служби військовослужбовця (позивача) про підтвердження безпосередньої участі відрядженого до військової частини (установи, організації) військовослужбовця (позивача) у бойових діях або заходах, для нарахування та виплатити позивачу додаткової винагороди з розрахунку до 30000 гривень на місяць.

Отже, відповідно до п. 6 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, у військової частини НОМЕР_1 відсутні підстави для нарахування та виплатити позивачу додаткової винагороди з розрахунку до 30000 гривень на місяць.

У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 26.03.2022 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду водія третього відділення першого автомобільного взводу технічної роти, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини №28 від 26.03.2022 року.

В січні 2024 року позивача у складі зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_1 ХЕРСОН-11 було відряджено до міста Херсон з 25.01.24 року з метою виконання бойового розпорядження №13дск від 25.01.2024 року та бойового розпорядження №14дск від 27.01.24 року, та з 27.01.2024 року по 28.01.2024 року з метою виконання бойового наказу №2дск від 27.01.2024 року.

28.01.2024 року на невизначений термін позивач разом з іншими військовослужбовцями у складі зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_1 ХЕРСОН-11 були відряджені до міста Херсон з метою виконання бойового розпорядження командира 26 обр №10т від 27.01.2024 року, що підтверджується Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №28 від 28.01.2024 року, в якому вказано вважати таким, що вибув для виконання бойового завдання у складі зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_1 ХЕРСОН-11 з 28.01.2024 року ОСОБА_1 , підстава бойове розпорядження командира 26 обр №10т від 27.01.2024 року, посвідчення про відрядження №293.

З 29.01.2024 року позивача знято з продовольчого забезпечення частини. Позивачу за підписом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 видано посвідчення про відрядження №293 від 28.01.2024 року. За змістом цього посвідчення позивач вибув із військової частини НОМЕР_1 28.01.2024 року та прибув до Херсонської обласної державної адміністрації без зазначення дати прибуття.

У відрядженні позивач перебував до 15.03.2024 року. Наказом командира військової частини №75 від 15.03.2024 року визначено вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків після виконання бойового завдання особовий склад зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_1 ХЕРСОН-11 позивача та інших відряджених військовослужбовців.

З довідки відповідача №6/95 від 22.03.2024 встановлено, що за період з 30.11.2023 року, з 01.12.2023 по 31.12.2023 року, з 01.01.2024 року по 16.01.2024 року, з 24.01.2024 по 27.01.2024 року позивачу нарахована та виплачена додаткова винагорода.

З довідки відповідача №6/231 від 14.06.2024 встановлено, що за період 30.11.2023, з 01.12.2023 по 16.01.24 (з розрахунку 100 000грн. 00коп.), з 24.02.2024 по 27.01.2024 (з розрахунку 30 000грн. 00коп.), позивач отримав додаткову винагороду.

З тексту бойового наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 2дск КП м. Кривий Ріг 22.30 від 28.01.2024 вбачається, що позивач був відряджений у складі зведеного підрозділу Херсон-11 для проведення відновлюваних робіт об`єкта, від якого залежить належна робота Херсонської обласної військової адміністрації на виконання Бойового розпорядження командира 26 обр від 28.01.2024 року №10т, тобто позивач був відряджений для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки до складу Херсонської обласної військової адміністрації.

Позивач був відряджений до Херсонської обласної військової адміністрації, повноваження якої поширюються на Херсонську область.

Відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій від 01.02.2024 року №42, від 01.03.2024 року №82, від 01.04.2024 року №121 частина території Херсонської області у період відрядження позивача визначена як район ведення воєнних (бойових) дій, отже відповідач повинен був виплатити додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн із розрахунку кількості днів перебування у відрядженні на виконання бойового розпорядження.

Виконання бойового (спеціального) завдання позивачем у відрядженні підтверджується витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 28 від 28.01.2024, в якому вказано вважати позивача таким, що вибув для виконання бойового завдання у складі зведеного підрозділу Військової частини НОМЕР_1 ХЕРСОН-11 з 28.01.2024, підстава бойове розпорядження командира 26 обр №10т від 27.01.2024 року, посвідчення про відрядження №293 від 28.01.2024.

Суд першої інстанції вважав, що відсутність рапортів, довідок та витягів із журналів бойових дій, свідчить про неналежне введення документообігу, через яке позивач не може бути позбавлений права на додаткову винагороду.

Суд визнає приведений висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді старшого водія третього відділення першого автомобільного взводу технічної роти.

Відповідно до наказу №28 від 28 січня 2024 року командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), зокрема, ОСОБА_1 вибув для виконання бойового завдання у складі зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 28 січня 2024 року на підставі бойове розпорядження командира 26 обр №10т від 27 січня 2024 року.

Відповідно до пункту 4 витягу із бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2дск КП - м. Кривий Ріг 22.30 від 28 січня 2024 року позивач виконував відновлювальні роботи у будівлі за адресою АДРЕСА_1 для забезпечення належної роботи Херсонської обласної військової адміністрації.

ОСОБА_1 видано посвідчення про відрядження від 28 січня 2024 року №293, яким останнього відряджено до АДРЕСА_1 . Термін відрядження з 28.01.2024 року для виконання БР командира 26 обр №10т від 27.01.2024 року. Підстава відрядження: наказ від 28.01.2024 року №28.

Відповідно до витягу із наказу №75 від 15 березня 2024 року командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) вважати такими, що прибули до виконання службових обов`язків після виконання бойового завдання ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 22 березня 2024 року №6/95 ОСОБА_1 , який проходить військову службу за мобілізаційним планом у військовій частині НОМЕР_1 , за січень-лютий 2024 року виплачена додаткова винагорода.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2024 року №6/231 ОСОБА_1 , який проходить військову службу за мобілізаційним планом у військовій частині НОМЕР_1 , виплачено дохід за січень-квітень 2024 року, зокрема додаткова винагорода на період дії воєнного стану за період з 01.12.2023 по 16.01.24 (з розрахунку 100 000,00 грн), з 24.02.2024 по 27.01.2024 (з розрахунку 30 000,00 грн).

Спірним в цій справі є питання виплати позивачу додаткової винагороди в розрахунку 30000 грн на місяць за період виконання бойового завдання.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року ухвалена постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова №168).

Пунктом 1-1 постанови № 168 установлено, що на період воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Згідно з пунктом 1-2 постанови № 168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260).

За положенням пункту 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану у Порядку №260 врегульовані розділом XXXIV.

Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV цього Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах, зокрема:

30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;

з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;

з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;

у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;

у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).

Як обумовлено пунктом 4 розділу XXXIV Порядку №260, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 10 розділу XXXIV Порядку №260).

Відтак, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, є накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів (розпоряджень), журналів бойових дій та рапортів командира підрозділу про участь військовослужбовця у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Виходячи зі змісту бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2дск КП - м. Кривий Ріг 22.30 від 28 січня 2024 року, позивач не виконував бойові (спеціальні) завдання, які зазначені у пункті 2 розділу XXXIV Порядку № 260, виконання яких дає право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн, доказів протилежного сторонами не надано.

Судом зауважує, що у переліку районів відповідно до наказів Головнокомандувача ЗСУ від 01 лютого 2024 року №42, від 01 березня 2024 року. №82, від 01 квітня 2024 року №121 саме місто Херсон відсутнє, а тому обґрунтованих підстав вважати, що місто Херсон було віднесено до переліку районів ведення (бойових) дій у період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2024 року у суду немає.

Суд першої інстанції послався на те, що відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 01.02.2024 року №42, від 01.03.2024 року №82, від 01.04.2024 року №121 частина території Херсонської області у період відрядження позивача визначена як район ведення воєнних (бойових) дій, тому вважав, що відповідач повинен був виплатити додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн із розрахунку кількості днів перебування у відрядженні на виконання бойового розпорядження, проте, як вказано вище, місто Херсон відсутнє у переліку районів ведення воєнних (бойових) дій.

Крім того, військова частина НОМЕР_1 не отримувала від керівників органів військового управління, штабу угруповання військ, штабу тактичної групи на території Херсонської області повідомлення про виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, рапортів (донесень) командира підрозділу, в якому проходить службу позивач, про виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань у період з 28 січня 2024 року по 14 березня 2024 року, витягів із записів журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового журналу) із записами про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії або виконанні бойових (спеціальних) завдань, відповідно, у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі до 30 000 грн.

Посилання позивача на бойове розпорядження командира 26 обр №10т від 27 січня 2024 року не доводить його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у спірний період.

При цьому наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 2дск КП - м. Кривий Ріг 22.30 від 28 січня 2024 року, виданий на підставі такого бойового розпорядження, зазначення про те, що позивач відряджався в район ведення бойових дій саме для ведення бойових дій чи виконання бойових завдань, не містить.

Також суд зауважує, що позивач не пов`язує своє право на виплату додаткової винагороди власне з виконанням ним бойових завдань та заходів, які у значенні постанови № 168 означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів», адже на обґрунтування своєї позиції не зазначає, до виконання яких завдань чи заходів він був залучений під час перебування у відповідному позиційному районі протягом спірного періоду, не конкретизує, у якому місці та за яких обставин ці завдання ним виконувалися, не наводить щонайменшої деталізації виконуваних ним бойових завдань чи заходів.

Позивач фактично вважає (виходячи з підстав позову) достатньою підставою для виплати йому додаткової винагороди у розмірі до 30 000 грн факт перебування його в районі ведення бойових дій на підставі бойового розпорядження, яким його направлено до такого району ведення бойових дій, проте лише перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій та наявність бойового розпорядження не є достатніми підставами для виплати додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, передбаченої постановою № 168.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 червня 2024 року у справі № 400/249/23.

Судом першої інстанції не враховано наведених вище обставин та правового регулювання спірних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року в справі № 160/16905/24 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року в справі № 160/16905/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Ухвалити у справі № 160/16905/24 нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 12 листопада 2025 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко