Справа № 620/12250/25
Суддя: Олена ЛУКАШОВА
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 листопада 2025 року Чернігів Справа № 620/12250/25

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Лукашова О.Б., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України", філії ЦОЗ ДКВС України Чернігівська міська медична частина №91 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України", філії ЦОЗ ДКВС України Чернігівська міська медична частина №91, в якому просить:

визнати протиправними дії (та/або бездіяльність) ЦОЗ ДКВС України та Чернігівської ММЧ щодо невиконання комісійного плану стоматологічного лікування ОСОБА_1 , складеного 04.08.2025 та підтвердженого 27-28.08.2025;

зобов`язати відповідачів організувати і забезпечити виконання зазначеного плану лікування в повному обсязі: видалення №36, 44, 45; ендодонтія №13, 16, 24, 27; лікування карієсу №21,22; подальший огляд ортопедом і підготовка до протезування у строки, що відповідають медичним показанням;

визнати недостовірною та протиправною інформацію про «повну відмову від лікування», викладену в актах Чернігівської ММЧ/листах для оголошення, та зобов`язати внести виправлення до медичної документації позивача (амбулаторна карта форми №025/о тощо);

зобов`язати відповідачів після виконання первинної санації вжити організаційних і фінансових заходів для безоплатного зубопротезування позивача відповідно до спільного наказу МОЗ та Мін`юсту № 1348/5/572, з оформленням належних направлень, заявок, кошторисних документів;

заборонити відповідачам проводити щодо позивача стоматологічні втручання, не передбачені комісійним планом лікування або не погоджені повторною (за потреби) спеціалізованою комісією;

зобов`язати відповідачів надати позивачу (його представнику) засвідчені копії всієї медичної документації з питань стоматологічного лікування і протезування за 2025 рік.

В обґрунтування позову вказує, що йому запропоновано видалення та лікування низки зубів, з чим він не погоджується, оскільки видалення зубу №37 та лікування зубу №22 не передбачено планом комісійного огляду.

Пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що у цьому Кодексі під терміном публічно-правовий спір слід розуміти спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Водночас суб`єктом владних повноважень, згідно з пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України, це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Тому під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас публічно-правовим спором в розумінні КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

При цьому, під владними повноваженнями треба розуміти засновані на нормах публічного права можливості суб`єктів публічної влади (суб`єктів владних повноважень) видавати юридичні акти та вчиняти дії, спрямовані на забезпечення реалізації публічного інтересу.

Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер).

У відповідності до вимог ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Обов`язок по забезпеченню медичним обслуговуванням осіб, які утримуються під вартою, покладається на адміністрацію місця попереднього ув`язнення.

За приписами частини першої статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», зокрема, заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.

Частиною чотирнадцятою статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що за організаційно-правовою формою заклади охорони здоров`я комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати як комунальні некомерційні підприємства або комунальні установи. Заклади охорони здоров`я комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати шляхом здійснення співробітництва територіальних громад у формах, передбачених законом, у тому числі як спільне комунальне підприємство.

Так, реалізацію державної політики у сфері охорони здоров`я в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах покладено на Державну установу «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України».

При цьому, згідно з п. 2.3 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року №239/5/104, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 1 розділу І Положенням про Державну установу «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженим наказом Міністра юстиції України від 14.03.2025 №747/5 (далі Положення 747/5) державна установа «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі - ЦОЗ ДКВС України) є бюджетним неприбутковим закладом з охорони здоров`я, що проводить господарську діяльність з медичної практики та створений для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - ДКВС України) із надання якісних медичних послуг засудженим, особам, узятим під варту, та військовополоненим, медичного забезпечення персоналу ДКВС України, державного санітарно-епідеміологічного нагляду в місцях провадження господарської діяльності ЦОЗ ДКВС України та на їх територіях, діє на підставі ліцензій на провадження господарської діяльності у сфері охорони здоров`я в установленому порядку.

У структурі ЦОЗ ДКВС України діють відокремлені структурні підрозділи - філії (далі Філії), до складу яких входять медичні частини, міські медичні частини, лікарняні заклади, фельдшерські пункти, централізована клініко-діагностична лабораторія та сектори. Філії не є юридичними особами та здійснюють частину делегованих функцій ЦОЗ ДКВС України відповідно до мети (цілей), завдань та функцій. (пункту 1 розділу І Положення 747/5)

Відповідно до п.1 розділу IV Положення 747/5, функціями ЦОЗ ДКВС України є організація надання екстреної, первинної, спеціалізованої, паліативної медичної допомоги та медичної реабілітації засудженим особам, особам узятих під варту.

Отже, ЦОЗ ДКВС України та її філії не є органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, не здійснює владних управлінських функцій у спірних правовідносинах, а тому зазначений спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Матеріали позовної заяви свідчать, що предметом спору у цій справі є незгода позивача з якістю медичної допомоги і незабезпечення безоплатного зубопротезування позивачу, який утримується в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 206 Кримінально процесуального кодексу України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Суд звертає увагу, що Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.07.2025 №751/6471/25 клопотання ОСОБА_1 задоволено частково: зобов`язано філію Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Чернігівської області невідкладно, протягом дня 28.07.2025, провести медичний огляд засудженого ОСОБА_1 в лікаря-стоматолога та забезпечити лікування відповідно до Положення про Державну установу «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 747/5 від 14.03.2025.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.08.2025 №751/1931/24 зобов`язано начальника ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» та філію Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Чернігівської області організувати та забезпечити медичне обстеження стану здоров`я ОСОБА_1 відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, шляхом направлення для обстеження у КНП «Чернігівська обласна стоматологічна поліклініка» та призначення відповідного лікування за необхідності.

Отже, станом на сьогоднішній день у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 постановлено дві ухвали слідчих суддів, які стосуються одного питання зобов`язання Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Чернігівської області забезпечити медичний огляд позивача та його лікування.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України", філії ЦОЗ ДКВС України Чернігівська міська медична частина №91 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд роз`яснює, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

На виконання вимог частини шостої статті 170 КАС України та враховуючи, що позивач не погоджується з якість медичних послуг, суд роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд даної справи має здійснюватися відповідним загальним судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 170, 171, 241, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України", філії ЦОЗ ДКВС України Чернігівська міська медична частина №91 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї документами надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 256 КАС України, з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду, у відповідності до вимог статтей 294, 295 КАС України, може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.11.2025.

Суддя Олена ЛУКАШОВА