Справа № 120/11239/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 листопада 2025 р. Справа № 120/11239/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці у письмовому провадженні заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2025 поштою до суду надійшла позовна ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовуються протиправною бездіяльністю відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення) за період з 14.03.2022 по 28.03.2025 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 та 01.01.2025.

Ухвалою суду від 18.08.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та поновлено такий строк.

03.09.2025 до суду надійшло клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду, у якому йдеться про те, що у позовній заяві визначено неналежну сторону у даному адміністративному процесі. Так, згідно з позовною заявою та ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.08.2025 у справі № 120/11239/25 відповідачем є військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ). Проте, з урахуванням тієї обставини, що АДРЕСА_2 було перейменовано у АДРЕСА_3 , за вказаною вище адресою зареєстрована та знаходиться військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ). Крім того, вказаний у позовній заяві та ухвалі суду код ЄДРПОУ НОМЕР_3 за даними Єдиного державного реєстру зареєстровано за військовою частиною НОМЕР_5 .

Ухвалою суду від 04.09.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на стадії судового розгляду, водночас позивачу установлено 10-денний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків, а саме уточнення суб`єктного складу сторін та визначення належного відповідача з урахуванням предмету позову.

27.10.2025 на виконання вимог вказаної ухвали до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивачем визначено відповідача у справі ? військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), та в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 які полягають у незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29.01.2020 при обчисленні ОСОБА_1 в період з 14.03.2022 по 28.03.2025 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме невизначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до вказаної постанови;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 14.03.2022 по 28.03.2025 сум грошового забезпечення (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення) обчисливши їх із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в редакції чинній з 29.01.2020) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до вказаної постанови, провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 29.10.2025 продовжено розгляд адміністративної справи № 120/11239/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Водночас суд констатував усунення позивачем недоліків позовоної заяви.

13.11.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Одночасно представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке мотивоване тим, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду, оскільки був звільнений зі служби 28.03.2025, а позов подав лише 11.08.2025. При цьому, отримавши при звільненні грошовий атестат, позивач був ознайомлений із сумами, нарахованими та виплаченими йому при звільненні, що підтверджується його особистим підписом, а відтак саме з цього моменту повинен був реалізувати право на судовий захист.

Вирішуючи заявлене клопотання суд перш за все акцентує на тому, що питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду у цій справі вже було предметом судового розгляду.

Так, в ухвалі від 18.08.2025 про відкриття провадження у справі судом вказано, що після отримання 01.04.2024 мінно-вибухової бойової травми під час виконання бойового розпорядження в районі ведення бойових дій, позивач тривалий час перебував на лікуванні та реабілітації, проходив протезування лівої нижньої кінцівки, мав виражене обмеження здатності до пересування і самообслуговування, потребував допоміжних засобів реабілітації, що підтверджується медичними документами, індивідуальною програмою реабілітації та висновками експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування, а тому суд дійшов висновку, що позивач з поважних причин пропустив встановлений законом строк звернення до суду в частині позовних вимог.

Крім того, за змістом частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний місячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

При цьому у статті 116 вказаного Кодексу уточнено, що роботодавець повинен письмово повідомити працівника про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) в день їх виплати.

Також аналіз положень статтей 116, 233 Кодексу законів про працю України свідчить про розмежування законодавцем понять "вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення" та "одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні", як категорій, що повинні застосовуватися в цілях визначення початку перебігу строку звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

У матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази, які б підтверджували ту обставину, що при звільненні зі служби позивачу було вручено під підпис письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми грошового забезпечення.

Водночас грошовий атестат не може вважатися документом, який підтверджує повноту та коректність нарахованих і виплачених сум військовослужбовцю в розумінні положень ст.ст. 116, 233 Кодексу законів про працю України. До того ж цей документ лише інформує військовослужбовця про певні виплати, але не деталізує, яким чином розраховувалися ці суми, і не містить інформації про усі складові розрахунків або про наявні недоплати. Іншими словами, отримання грошового атестата не означає, що військовослужбовець отримав повну інформацію щодо належних йому сум.

Крім того суд враховує, що зі змісту грошового атестата неможливо встановити (перевірити), виходячи з якого саме розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, передбаченого законом, розраховується грошове забезпечення військовослужбовця, хоча саме ця обставина є визначальною у контексті даної справи.

Відтак, на думку суду, вручення позивачу грошового атестату не є юридичною підставою, з якою слід пов`язувати перебіг строку звернення до суду, оскільки він не надає повної інформації, необхідної для того, щоб військовослужбовець міг оцінити, чи було дотримано/порушено його право на належне грошове забезпечення. Тільки після отримання доступу до детальних розрахунків свого грошового забезпечення шляхом направлення відповідного звернення позивач зміг дійсно переконатися у повноті та обґрунтованості виплат.

Таким чином, початок перебігу строку звернення до суду необхідно обчислювати не з моменту отримання грошового атестата, як помилково стверджує відповідач, а з моменту коли позивач отримав або мав можливість отримати повну інформацію про виплачене йому у спірний період грошове забезпечення, його складові та порядок їх розрахунку.

Отже, у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 166, 167, 240, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Сало Павло Ігорович