Справа № 638/1459/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 р.Справа № 638/1459/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 15.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Яковлева В.М., м. Харків, повний текст складено 15.10.25 року по справі № 638/1459/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту ДПП, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 071802 від 22.01.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн, що була винесена поліцейським 5-ї роти 1-го батальйону УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом Козиренко Віталієм Вікторовичем;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність та безпідставність винесеної відповідачем постанови про накладання на позивача адміністративного стягнення серії БАД № 071802 від 22.01.2025, оскільки приписи частини 1 статті 121 КУпАП чітко вказують на те, що за несправність зовнішніх світлових приладів для водія настає відповідальність виключно при керуванні таким транспортним засобом у темну пору доби, у той час, як у спірних правовідносинах, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками патрульної поліції о 11 год 00 хв, тобто у світлу пору доби.

Крім того, звернув увагу, що такі недоліки, як тріщина на розсіювачі задніх ПЗС та відсутність ліхтаря підсвітки номерного знаку, які передбачені конструкцією, взагалі не є несправностями, з якими заборонена експлуатація транспортного засобу, що унеможливлює застосування відносно позивача приписів частини 1 статті 121 КУпАП.

Неправильно, на переконання позивача, кваліфіковано відповідачем відсутність справного вогнегасника, позаяк відповідальність за таке порушення передбачена статтею 125 КУпАП, а не частиною 1 статті 121 КУпАП.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 15.10.2025 у справі № 638/1459/25 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовлено.

Постанову серії БАД №071802 від 22.01.2025 по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП залишено без змін.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції при прийнятті рішення обставин у справі, порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2025 року по справі № 638/1459/25 та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі; стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу первинного позову та апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог апеляційної інстанції зазначив про прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про наявність підстав для його скасування.

Наполягав на протиправності застосування до нього адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП, так як автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками патрульної поліції о 11 год 00 хв, тобто у світлу пору доби, у той час, як відповідно до вказаної норми відповідальність для водія настає саме за керування транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів темної пори доби. Відтак, фабула правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові прямо суперечить нормі КУпАП.

Крім того, стверджував, що тріщина на розсіювачі задніх ПЗС та відсутність ліхтаря підсвітки номерного знаку, які передбачені конструкцією взагалі не є несправностями, з якими заборонена експлуатація транспортного засобу, що свідчить про неправильну кваліфікацію вчиненого позивачем діяння.

Звернув увагу суду апеляційної інстанції, що відсутність справного вогнегасника, має наслідком відповідальність за статтею 125 КУпАП, а не за частиною 1 статті 121 КУпАП, яка застосована поліцейським.

Серед іншого, зауважив, що співробітники поліції взагалі неправомірно зупинили транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , оскільки жодних порушень ПДР він не допускав.

Відповідач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Повідомив, що 22.01.2025 близько 11:25 за адресою: Харківська обл., м. Ізюм, М-03 Київ-Харків-Довжанський 632 км +150м, екіпажом управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції під час несення служби на стаціонарному блокпості було виявлено рух транспортного засобу СБМ 401/3 з державним номерним знаком НОМЕР_1 із тріщинами на розсіювачах задніх зовнішніх світлових приладах та відсутніми ліхтарями підсвітки номерного знаку, такі ознаки об`єктивно вказували на порушення Правил дорожнього руху, що мало наслідком зупинення транспортного засобу.

Звернув увагу, що у розумінні Правил дорожнього руху, вогнегасник відноситься до елементів конструкції транспортного засобу, а тому позивач не мав права здійснювати експлуатацію транспортного засобу без такого вогнегасника.

При цьому, просив врахувати, що позивач жодним чином не оскаржує факт відсутності ліхтарів підсвітки номерного знаку, наявність тріщин на розсіювачах задніх ПЗС, відсутність працездатного вогнегаснику, що забороняє здійснювати експлуатацію ТЗ.

Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені заздалегідь та належним чином шляхом направлення повісток та оголошення та офіційному веб-порталі «Судова влада».

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 січня 2025 року поліцейським 5-ї роти 1-го батальйону УПП в Харківській області молодшим лейтенантом поліції Козиренком Віталієм Вікторовичем була винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 071802 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп.

Відповідно до вищевказаної постанови 22 січня 2025 року о 11 годині 00 хвилин ОСОБА_1 у місті Ізюм Харківської області керував транспортним засобом, технічний стан якого не відповідає стандартам, що стосуються безпеки дорожнього руху, а саме: тріщина на розсіювачах задніх ПЗС, відсутній ліхтарі підсвітки номерного знаку, які передбачені конструкцією, автомобіль не був укомплектований працездатним вогнегасником з незакінченим терміном дії, чим порушив п. 31.4.7 ПДР України.

Позивач, не погодившись з оскаржуваною постановою та вважаючи її незаконною та безпідставною, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд дійшов виходив з правомірності оскаржуваної постанови, як такої, що прийнята за наслідком повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, на підставі належних та допустимих доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, у зв`язку чим не вбачав підстав для її скасування, оскільки з дослідженого судом відеозапису з місця події встановлено, що ОСОБА_1 взагалі не заперечував фактичні обставини щодо вчинення ним зазначеного адміністративного правопорушення за обставин, вказаних у оскаржуваній постанові.

Судом визнано безпідставним посилання позивача на те, що відповідальність за відсутність справного вогнегасника передбачена статтею 125 КУпАП, оскільки у розумінні Правил дорожнього руху, вогнегасник відноситься до елементів конструкції транспортного засобу, а тому його відсутність вірно кваліфіковано відповідачем за частиною 1 статті 121 КУпАП.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що спірним у даній справі є правильність здійснення суб`єктом владних повноважень кваліфікації відсутності у транспортному засобі позивача працездатного вогнегасника та ліхтаря підсвітки номерного знаку, а також наявність тріщини на розсіювачі задніх ПЗС за частиною 1 статті 121 КУпАП.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України Про дорожній рух.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями статті 16 Закону України Про дорожній рух визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють ПДР України.

Згідно з пунктом 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.

На виконання пункту 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).

Відповідно до пункту 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

За приписами підпункту 31.4.7 пункту 31.4 ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: інші елементи конструкції: працездатний вогнегасник на легковому, вантажному автомобілі, автобусі.

Згідно із приміткою до підпункту 31.4.7 пункту 31.4 ПДР, тип, марка, місця встановлення вогнегасників, якими обладнуються транспортні засоби з розпізнавальним знаком Табличка оранжевого кольору, що перевозять небезпечні вантажі, визначаються спеціальними правилами.

Аптечка, перелік медикаментів якої відповідає ДСТУ 3961-2000 для відповідного типу транспортного засобу, і вогнегасник повинні бути в закріпленому стані у місцях, визначених підприємством-виробником. У разі коли конструкцією транспортного засобу зазначені місця не передбачено, медична аптечка і вогнегасник повинні розташовуватись у легкодоступних місцях.

Тип і кількість вогнегасників повинні відповідати встановленим нормам. Вогнегасники, якими забезпечуються транспортні засоби, повинні бути сертифікованими в Україні відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, з приведеного вбачається, що Правилами дорожнього руху України відсутність працездатного вогнегасника на легковому, вантажному автомобілі, автобусі віднесено саме до технічних несправностей і невідповідностей транспортного засобу, які забороняють здійснювати його експлуатацію, що спростовує доводи апелянта про зворотне.

У ДСТУ 3649:2010 викладені вимоги до технічного стану колісних транспортних засобів, які знаходяться в експлуатації.

Пунктом 6 ДСТУ 3649:2010 визначено вимоги щодо безпечності технічного стану колісних транспортних засобів (далі КТЗ).

За приписами підпункту 6.1.2 пункту 6 ДСТУ 3649:2010 не дозволено застосовувати зруйновані та з тріщинами на світловідбивальних поверхнях або розсіювачах ПЗС, установлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриви на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світлопропускання, змінює їхню силу світла, світлорозподіл або колір.

Відповідно до підпункту 6.1.7.1 пункту 6 ДСТУ 3649:2010, габаритні вогні, контурні вогні та знак автопоїзда повинні функціювати у сталому режимі. Ліхтар освітлення заднього номерного знака має вмикатися одночасно з габаритними вогнями та надійно освітлювати поверхню номерного знака.

Отже, керування автомобілем за наявності тріщини на розсіювачах задніх ПЗС та за відсутності ліхтарів підсвітки номерного знаку, які передбачені конструкцією, є порушенням вимог безпечності технічного стану колісних транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП, з огляду на керування транспортним засобом, технічний стан якого не відповідає стандартам, що стосуються безпеки дорожнього руху, зокрема, за наявності тріщини на розсіювачах задніх ПЗС, відсутності ліхтарів підсвітки номерного знаку, які передбачені конструкцією, не був укомплектування автомобіля працездатним вогнегасником з незакінченим терміном дії, що кваліфіковано, як порушення пункту 31.4.7 ПДР України.

Як встановлено частиною 1 статті 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На виконання положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі по тексту - Закон № 580-VIII) надано право поліції застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, разом з відзивом на позовну заяву за допомогою системи «Електронний суд» було долучено, зокрема, відеозаписи з нагрудної камери поліцейського.

Дослідивши наявний в системі «Електронний суд» відеозапис колегія суддів встановила, що на ньому зафіксовано момент зупинки транспортного засобу, під керуванням позивача на стаціонарному блок-посту у місті Ізюм.

Інспектор патрульної поліції представився, перевірив документи ОСОБА_1 . У подальшому, на запитання інспектора про наявність вогнегасника, позивач представив йому наявний у комплектації автомобіля вогнегасник, який у подальшому виявився простроченим.

Крім того, інспектор патрульної поліції проінформував про наявність тріщини на розсіювачі задніх ПЗС та відсутність ліхтаря підсвітки номерного знаку, на що позивач не заперечував. Також, суд апеляційної інстанції враховує, що з відеозапису чітко вбачається (4 хв 17 сек.) наявність тріщини на задньому стопі.

Водночас, водієм було запропоновано поліцейському в телефонному режимі з`ясувати причини технічних несправностей транспортного засобу у механіка підприємства, де працює позивач, і коли в подальшому при розмові поліцейський акцентував увагу на наявність зазначених порушень даній особі, механік також не заперечував наявність даних несправностей, зазначивши про те, що на водія необхідно скласти протокол про адміністративне правопорушення за виявлені порушення.

Колегія суддів відхиляє покликання апелянта про те, що відсутність у транспортному засобі працездатного вогнегаснику слід кваліфікувати за статтею 125 КУпАП, санкція якої передбачає попередження, позаяк у розумінні підпункту 31.4.7 ПДР, вогнегасник відноситься до елементів конструкції транспортного засобу, за відсутності якого забороняється здійснення експлуатації транспортного засобу, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, як і було кваліфіковано відповідачем.

Доводи ОСОБА_1 про те, що за несправність зовнішніх світлових приладів для водія настає відповідальність виключно при керуванні таким транспортним засобом у темну пору доби, у той час, як у спірних правовідносинах, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками патрульної поліції у світлу пору доби, з урахуванням допущення позивачем інших доведених відповідачем двох правопорушень, за які ОСОБА_1 також притягнено до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП на підставі спірної постанови, не зумовлює скасування останньої.

Відповідно до частини 1 та 8 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує, що позивач не заперечував проти того, що є неналежним суб`єктом відповідальності за вказані порушення, а лише вказував на помилковість здійсненої інспекторами патрульної поліції кваліфікації діяння, що не знайшло свого підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи.

Виходячи з принципів змагальності та диспозитивності адміністративного процесу, суд апеляційної інстанції враховує, що будь-яких доказів, які б пілтвердили наявність в діях інспектора патрульної поліції ознак протиправності, позивачем на виконання вимог частини 1 статті 77 КАС України до матеріали справи не надано, а судом не встановлено.

Таким чином, оскільки наявним в матеріалах справи відеозаписом підтверджено факт експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу із технічними несправностями, що забороняють здійснювати таку експлуатацію, колегія суддів дійшла висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП та, як наслідок, відсутність підстав для визнання протиправною та скасування спірної постанови.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що інспектор діяв на підставі та в межах визначених Законом України «Про Національну поліцію» повноважень, з дотриманням норм статей 245, 251, 280 КУпАП, а винесена ним постанова за своїм змістом відповідає статті 283 КУпАП, є законною, а відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст.243, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 15.10.2025 по справі № 638/1459/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко