Справа № 160/15914/25
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/15914/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 ( суддя Рябчук О.С.) в адміністративній справі №160/15914/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1), військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-2), в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 травня 2025 року та доданих до неї документів про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статі 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;

визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13 травня 2025 року Про призов на військову службу під час мобілізації в частині призову та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період до військової частини НОМЕР_1 ;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 травня 2025 року та додані до неї документи про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію відповідно до пункту 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560;

скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 13 травня 2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до особового складу Військової частини НОМЕР_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини.

Підставою позову те, що позивач є здобувачем освіти за формою здобуття освіти інтернатура в Дніпровському державному медичному університеті за спеціальністю внутрішні хвороби, дата початку здобуття освіти 01.08.2024 року, дата завершення здобуття освіти30.06.2026 року. Довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.02.2025 р. №384 позивачу було надано відстрочку до 08.05.2025 р. ОСОБА_1 подав до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, яка не була розглянута. В період розгляду заяви позивача було мобілізовано та відправлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_1 має право на відстрочку на підставі абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Відповідач не надав позивачу можливості скористатись своїм правом на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ВЧ НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Зокрема, апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки).

При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

Крім того, апелянт зазначив, що з 16.07.2025 року солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, що підтверджується витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №144 від 17.07.2025 року.

Отже, на даний час підстави для звільнення позивача з військової служби відсутні.

Апелянт наголосив, що позовні вимоги щодо скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 та зобов`язання командира ВЧ НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та звільнити його з військової служби, не є належним способом захисту прав чи інтересів позивача, так як скасування наказу не може призвести до відновлення первісного стану особи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Колегією суддів з`ясовано, ОСОБА_1 є здобувачем освіти в Дніпровському державному медичному університеті за формою здобуття освіти - інтернатура, дата початку здобуття освіти 01.08.2024 року, дата завершення здобуття освіти 30.06.2026 року.

Відповідно до договору №03.033.24 від 05.07.2024 року Дніпровський державний медичний університет та інтерн ОСОБА_1 уклали договір про навчання в інтернатурі, а саме, в очній формі, на кафедрі Внутрішньої медицини №1 зі спеціальності «Внутрішні хвороби»: І рік з 01.09.2024 року по 31.10.2024 року, з 01.05.2025 року по 31.05.2025 року, ІІ рік з 01.02.2026 року по 31.03.2026 року, з 01.06.2026 року по 30.06.2026 року.

Згідно договору №30-ІН на платне навчання лікаря-інтерна від 10.07.2024 року Комунальне некомерційне підприємство «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» Павлоградської міської ради та лікар-інтерн ОСОБА_1 уклали договір про стажування за спеціальністю «Внутрішні хвороби».

Строки надання послуг:

І рік: з 01.08.2024 р. по 31.08.2024 р., з 01.11.2024 р. по 30.04.2025 р., з 01.06.2025 р. по 30.06.2025 р.

ІІ рік з 01.08.2025 р. по 31.01.2026 р., з 01.04.2026 р. по 31.05.2026 р.

Відповідно до витягу з наказу Комунального некомерційного підприємства Павлоградська лікарня інтенсивного лікування Павлоградської міської ради від 31.07.2024 р. №338-к ОСОБА_1 зараховано для проходження практичної частини інтернатури за спеціальністю Внутрішні хвороби загально-лікарняного персоналу на контрактній основі з 01.08.2024 р.

Довідкою від 12.02.2025р. № 384 ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджено надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 на підставі абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію на строк до 08 травня 2025 року.

13 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 1 частини 3 статті 23 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно довідки Дніпровського державного медичного університету від 14.05.2025 р. №1363 ОСОБА_1 навчається в Дніпровському державному медичному університеті, рівень освіти магістр, форма здобуття освіти інтернатура, дата початку здобуття освіти 01.08.2024 р., дата завершення здобуття освіти 30.06.2026 р.

Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 125 від 13.05.2025 року Про призов на військову службу ОСОБА_1 з 13 травня 2025 року призвано до Збройних Сил України та призначено до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.05.2025 р. №95 п. 32 вважати призначеними на посади, зарахувати до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення за нормою №1 (каталог) з 14 травня 2025 року. Встановити посадовий оклад за посадою, вважати такими, що з 13 травня 2025 року справи та посаду прийняли:

Солдата ОСОБА_1 , НОМЕР_3 , призваного через ІНФОРМАЦІЯ_5 на посаду солдата резерву запасної роти, вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, судом першої інстанції враховано те, що певні обставини не були враховані відповідачем при винесенні наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 125 від 13.05.2025 року, а саме, позивач звертався 13.05.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про надання відстрочки, оскільки має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 1 частини третьої статі 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які передбачені Порядком №560.

Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 125 від 13.05.2025 року «Про призов на військову службу» ОСОБА_1 з 13 травня 2025 року призвано до Збройних Сил України та призначено до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно довідки Дніпровського державного медичного університету від 14.05.2025 р. №1363 ОСОБА_1 навчається в Дніпровському державному медичному університеті, рівень освіти магістр, форма здобуття освіти інтернатура, дата початку здобуття освіти 01.08.2024 року, дата завершення здобуття освіти 30.06.2026 року.

Таким чином, на момент призову на військову службу позивач був особою, зарахованою на навчання до інтернатури, бажав скористатися правом на відстрочку та подав до ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідну заяву.

Також судом враховано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 є суб`єктом владних повноважень, який має доступ до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відповідач міг перевірити особисті дані позивача та встановити наявність підставі для отримання відстрочки.

Також судом визначено, що способом захисту порушеного права, встановленим Кодексом адміністративного судочинства України, є саме визнання протиправним та скасування індивідуального акту, тому з метою повного захисту прав позивача, суд вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 поновити ОСОБА_1 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги військової частини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно п. 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.1 Закону № 3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно приписів ч. 2 ст. 4 Закону № 3543-XII, загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Статтею 23 Закону № 3543-ХІІ встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Так, відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону № 3543-ХІІ, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зокрема, здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Відповідно до ч.7 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який серед іншого визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (Порядок №560).

Відповідно до п. 56 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з п. 58 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

За правилами пункту 60 Порядку №560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до п.62 Порядку №560, здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту», а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в ЄДЕБО, за формою згідно з додатком 9.

Колегія суддів враховує, що Верховним Судом у постанові від 11.04.2024 у справі №520/7954/22 зазначено, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом, зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації кореспондується з необхідністю військовозобов`язаного оформити (реалізувати) таке право через уповноважений орган, зокрема, районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Право позивача на відстрочку від призову підтверджується довідкою про здобувача освіти з Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 384, сформованою 12.02.2025 року, а також довідкою про поточне здобуття освіти від 14.05.2025 року №1363, дата завершення здобуття освіти 30.06.2026 року.

Відповідно до зазначених документів позивач мав відстрочку від призову до 30.06.2026 року на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Викладене підтверджує, що на момент видання оскаржуваних наказів позивач мав дійсну відстрочку від призову (строк дії якої визначено до 30.06.2026 року), та відповідно до п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII ОСОБА_1 не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.

Висновки викладені Верховним Судом в постанові по справі № 160/2592/23 від 05.02.2025 року, на які посилається апелянт, не є релевантними до спірних правовідносин, оскільки на відміну від обставин справи що розглядається, за обставинами справи № 160/2592/23 позивач не реалізував своє право на відстрочку.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо визнання протиправним та скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.05.2025 року в частині призову ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації та направлення його для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наявність у позивача відстрочки під час його мобілізації до 30 червня 2026 року, є саме тією підставою, яка свідчить про незаконність наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.05.2025 року про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 як такого, що відповідно до Закону № 3543-XI мав відстрочку від призову до 30.06.2026 року та не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.

Задля дотримання прав людини та основоположних свобод під час здійснення правосуддя, недопущення їх обмежень або порушень, колегія суддів враховує висновки рішень ЄСПЛ й доводить їх до відома відповідачів: у справі "Рисовський проти України", № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71, ЄСПЛ наголосив на особливій важливості принципу "належного урядування", зазначивши при цьому, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних Документ сформований в системі «Електронний суд» 11.02.2025 7 правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Однак, як встановлено за результатами розгляду справи, оспорюваний наказ про мобілізацію позивача критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень не відповідає та порушує законне право позивача на відстрочку від призову на військову службу.

На переконання колегії суддів, в даному випадку, з огляду на очевидну незаконність оскаржуваного позивачем акту індивідуальної дії, його скасування не порушить стабільності публічно-правових відносин та принцип правової визначеності, а навпаки вказуватиме на неприпустимість допущення неправомірних дій центром комплектування при мобілізації військовозобов`язаних осіб, які мають право на відстрочку від призову.

Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що наказ від 13.05.2025 року№125 про мобілізацію позивача є протиправним, відповідно подальше проходження позивачем військової служби є протиправним.

А тому протиправним є і наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 13.05.2025 №95 в частині зарахування до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення ОСОБА_1 , як такий, що прийнятий військовою частиною на підставі протиправного наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 , який також вірно скасований судом першої інстанції.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_7 не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 травня 2025 року та доданих до неї документів про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі пункту 1 частини третьої статі 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 травня 2025 року, колегія суддів не надає оцінку рішенню суду першої інстанції в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що інтернатура вважається продовженням здобуття вищої освіти, отже інтернатура надає право на відстрочку, і лише офіційне рішення ТЦК надає відстрочку на підставі поданої заяви зацікавленою особою.

Щодо доводів апелянта про відсутність звернення позивача до командира ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про звільнення його з військової служби з підстав викладених в обґрунтування вимог позову, колегія суддів зауважує, що порядок оскарження правомірності призову на військову службу під час мобілізації на особливий період нічим не передбачений, в свою чергу, адміністративне оскарження через вищі військові інстанції рідко дає результат, тож основний шлях суд.

Таким чином, на думку позивача, необхідно діяти через підтвердження права на відстрочку та звернення до суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими посилання відповідача в апеляційній скарзі, що накази про призов та зарахування до військових частин як акти індивідуальної дії реалізовано їх застосуванням, а тому їх оскарження не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки скасування наказів не може призвести до відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням наведеного вище, дії і рішення відповідачів не ґрунтуються на Законі, суперечать принципу верховенства права та не узгоджуються із судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Зокрема, рішення відповідача та висновки суду не відповідають принципу «належного урядування», який, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року).

Держава-відповідач нестиме відповідальність за Конвенцією за порушення прав людини, спричинені діями її представників при виконанні ними своїх службових обов`язків (див., наприклад, рішення у справі Крастанов проти Болгарії (Krastanov v. Bulgaria), заява № 50222/99, пункт 53, від 30 вересня 2004 року). Проте держава також нестиме відповідальність, якщо її представники перевищують межі своїх повноважень або діють всупереч інструкціям (див. рішення у справах Молдован та інші проти Румунії (№ 2) (Moldovan and Others v. Romania (no. 2), заяви №№ 41138/98 і 64320/01, пункт 94, ECHR 2005-VII (витяги), та Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), від 18 січня 1978 року, пункт 159, Series А № 25).

Отже суд апеляційної інстанції зазначає, що будь-які обмеження прав і свобод, мають бути законними, повинні мати легітимну мету, повинні бути необхідними в демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети.

Зважаючи на необхідність належного захисту та відновлення порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 в адміністративній справі №160/15914/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 04 листопада 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 10 листопада 2025 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова