Справа № 600/4194/25-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпечені доказів

14 листопада 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/4194/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду позові ОСОБА_1 (далі позивач) просить:

- визнати неправомірними та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення №-2406-UA0059595 від 30.06.2025 року;

- визнати неправомірними та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення №-2406-UA0059595 від 30.06.2025 року.

Ухвалою суду від 02.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

12.11.2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій просить:

- зупинити дію Податкової вимоги №0-2413 від 22.10.2025 до розгляду судом та скасувати під час розгляду питання по суті, - у справі №600/4194/25-а;

- зупинити дію Рішення №313/25 від 23.10.2025 року до розгляду судом та скасувати під час розгляду питання по суті, у справі №600/4194/25-а.

В обґрунтування вказаної заяви, заявник вказує про те, що 10 листопада 2025 року в листі Укрпошти, ним отримано податкову вимогу №0-2413 від 22.10.2025 року про погашення податкового боргу зі сплати земельного податку згідно доданого детального розрахунку у сумі 82579,19 грн, рішення №313/25 від 23.10.2025 року про опис майна у податкову заставу за підписом заступника начальника ГУ ДПС у Чернівецькій області В. Петковича (Лист за підписом В. Петковича №18746/6/24-13-10-04 від 23.10.2025 року). В них посадові особи ГУ ДПС у Чернівецькій області посилаються на статті 87, 88 Податкового кодексу України, щодо сплати земельного податку за земельні ділянки, які вказані в оскаржуваних повідомленнях-рішеннях, та вже розглядаються Чернівецьким окружним адміністративним судом у справі №600/4194/25-а. Зазначає, що не погоджується із зазначеною вимогою та рішенням, оскільки, згідно пп. 4 п. 297.1 статті 297 Податкового кодексу України: - «Платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів», а питання щодо сплати земельного податку по вищевказаних земельних ділянках розглядається у справі №600/4194/25-а, тому до вирішення судом питання по суті, виконання вищенаведених податкової вимоги та рішення буде суттєво порушувати його права.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 КАС України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

У зв`язку з відсутністю виняткових обставини, які унеможливлюють розгляд заяви про забезпечення позову без участі сторін, суд вважає за можливе розглянути її без проведення судового засідання.

Так, відповідно до вимог статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до положень частини 2 статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Із системного аналізу вимог наведених норм випливає, що забезпечення позову це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть ускладнити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Законодавець встановив три підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі, зокрема такими є:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності;

- наявні ознаки очевидного порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" №2 від 06.03.2008 надано роз`яснення, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють згідно частини 4 статті 150 КАС України дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відтак, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;

- наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;

- імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- необхідності у зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року №ETS №005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Згідно приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно пунктів 1, 2, 4 та 5 ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

З матеріалів позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається наступне.

Так, позивачем оскаржуються податкові повідомлення-рішення №-2406-UA0059595 від 30.06.2025 року та №-2406-UA0059595 від 30.06.2025 року про нарахування суми земельного податку з фізичних осіб.

Поряд з цим, податковим органом, в межах покладених на нього повноважень, прийнято податкову вимогу №0-2413 від 22.10.2025 року про погашення податкового боргу зі сплати земельного податку та рішення №313/25 від 23.10.2025 року про опис майна у податкову заставу.

На думку позивача вказані вимога та рішення створюють для нього негативні наслідки, а тому до часу розгляду цієї справи по суті, є необхідність вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

З цього приводу то суд наголошує, що на час розгляду даної справи суми, які нараховані згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №-2406-UA0059595 від 30.06.2025 року та №-2406-UA0059595 від 30.06.2025 року є неузгодженими, а отже не можуть бути реалізовані.

Відтак, реалізація податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу можлива після розгляду даної справи на набрання судового рішення законної сили і лише у тому, випадку коли у такі ППР не будуть визнанні протиправним та скасовані.

На цій стадії процесу суд не може констатувати про правомірність або ж протиправність ППР, а тому і вживати заходи забезпечення позову, про які просить позивача, не є доцільним.

Поряд з цим, суд не вбачає підстав для втручання у діяльність податкового органу у частині механізмів адміністрування податків та зборів, зокрема формування податкової вимоги та прийняття рішення про опис майна у податкову заставу. Натомість роль суду, на цій стадії, полягає у слідкуванні за тим, щоб спірні правовідносини не змінювалися протягом усього часу розгляду справи.

Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини та відсутність належних доказів в обґрунтування своєї заяву, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та охоронюваним законом інтересам позивача, або про те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для забезпечення позову.

Відтак, суд вважає, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись статтями 150,151,154,243,248,256 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя О.В. Анісімов