Справа № 160/12351/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/12351/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року (суддя Е.О. Юрков) у справі № 160/12351/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у період з 05.07.2024 по 08.11.2024; з 22.11.2024 по 03.12.2024; з 05.12.2024 по 02.01.2025 у розмірі по 100 000,00 грн. пропорційно із розрахунку на місяць;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у розмірі по 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за період часу з 05.07.2024 по 08.11.2024; з 22.11.2024 по 03.12.2024; з 05.12.2024 по 02.01.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час виконання бойового завдання, пов`язаного з захистом Батьківщини, позивач 05.07.2024 отримав поранення, що підтверджується Довідкою військової частини НОМЕР_1 № 34285 від 18.11.2024 р.. Однак, позивачу за період знаходження на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень на місяць, як передбачено діючим законодавством, відповідачем протиправно нарахована та виплачена в повному обсязі не була.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Судом першої інстанції зазначено, що постановою КМУ №168 встановлено лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування

на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

Суд встановив, що 05.07.2024 позивач в районі населеного пункту Нововодяне зазнав поранення в результаті атаки ударного дрону противника, а саме: поєднане вогнепальне осколкове сліпе поранення грудей, попереку, кінцівок. Вогнепальне осколкове проникаюче поранення живота з ушкодженням печінки, наявністю стороннього тіла. Гемоперитонеум. Множинні поранення м`яких тканей лівого передпліччя, обох стегон, правої стопи. Поранення правої гомілки з переломом обох кісток н/3 гомілки. Дані обставини підтверджуються Довідкою військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 34285 від 18.11.2024 р..

Суд дослідив, що позивач дійсно проходив лікування та перебував у відпустці за станом здоров`я, а саме у зв`язку з наслідками отриманого поранення.

Суд констатував, що обидві умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними документами складеними на позивача, які містяться в матеріалах справи.

Суд дійшов висновку, що позивачу підлягає донарахування та виплата додаткової винагороди згідно з Постановою №168 за період з 05.07.2024 по 08.11.2024, з 22.11.2024 по 03.12.2024 та 05.12.2024 по 02.01.2025 з розрахунку 100 000 грн., з урахуванням виплачених сум, а тому бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з розрахунку 100 000 грн. за період 05.07.2024 по 08.11.2024, з 22.11.2024 по 03.12.2024 та 05.12.2024 по 02.01.2025, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого - є протиправною.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду за періоди часу з 17.07.2024 по 08.11.2024, з 22.11.2024 по 03.12.2024, а у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що суд першої інстанції помилково не врахував, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2025 №3526 виправлено порушення прав позивача та відновлено його права, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо спірної додаткової винагороди за періоди часу з 17.07.2024 по 08.11.2024 та з 22.11.2024 по 03.12.2024. Зазначає, що за період з 05.07.2024 по 16.07.2024 позивач отримав спірну винагороду у належному розмірі, а отже протиправна бездіяльність відповідача відсутня. Вважає, що оскільки позивач у період 05.12.2024 по 02.01.2025 позивач не перебував у відпустці для лікування після поранення у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК, підстави для виплати позивачу у цей період додаткової винагороди у спірному розмірі відсутні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач з 08 травня 2024 року під час мобілізації добровільно виявив бажання проходити військову службу в лавах Збройних Сил України у зв`язку повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України, та в подальшому був мобілізований та відправлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

В період з 20.06.2024 по 05.07.2024 позивач брав безпосередню участь у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в Луганській області.

05.07.2024 позивач в районі населеного пункту Нововодяне зазнав поранення в результаті атаки ударного дрону противника, а саме: поєднане вогнепальне осколкове сліпе поранення грудей, попереку, кінцівок. Вогнепальне осколкове проникаюче поранення живота з ушкодженням печінки, наявністю стороннього тіла. Гемоперитонеум. Множинні поранення м`яких тканей лівого передпліччя, обох стегон, правої стопи. Поранення правої гомілки з переломом обох кісток н/3 гомілки. Дані обставини підтверджуються Довідкою військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 34285 від 18.11.2024 р..

Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.01.2025 №14 позивача солдата старшого стрільця-оператора 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_2 11 січня 2025 року №15-РС у запас відповідно до підпункту «б» пункту 2 (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з переглядом через 6-12 місяців) частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з виключенням зі списків особового складу частини НОМЕР_1 .

17.02.2025 року позивач звертався до відповідача з рапортом про перерахунок та виплату йому грошового забезпечення додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, з 05.07.2024 по 08.11.2024 та з 22.11.2024 по 03.12.2024. До даного звернення (рапорту) позивач долучив копії військово-медичних документів.

Листом військової частини НОМЕР_1 вих. № 1781/10508 від 03.03.2025 р. була надана відповідь «Про розгляд звернення» в якій зазначено, що «…У разі, якщо Ви вважаєте, що за окремі періоди перебування на лікуванні Вам безпідставно не було виплачено додаткову винагороду у належному розмірі, Ви мас право подати запит (звернення) з клопотанням про призначення службового розслідування за фактом неповної виплати додаткової винагороди, додавши до нього підтверджуючі документи (Довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виписки із лікарняного закладу щодо перебування на стаціонарному лікуванні, висновки лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про необхідність продовження перебування в лікарняних закладах. У разі встановлення в ході проведення службового розслідування фактів виплати додаткової винагороди у неповному розмірі, Вам буде здійснена доплата додаткової винагороди на підставі наказу командира військової частини за результатами службового розслідування».

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у період з 05.07.2024 по 08.11.2024; з 22.11.2024 по 03.12.2024; з 05.12.2024 по 02.01.2025 у розмірі по 100 000,00 грн. пропорційно із розрахунку на місяць, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За змістом ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Вказана гарантія передбачає виплату військовослужбовцям грошового забезпечення у розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України та у порядку визначеному Міністром оборони України (частина четверта цієї статті).

Згідно приспів п.1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року, затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).

Згідно розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які зокрема у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

З огляду на вказані норми можливо дійти висновку про те, що до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. включаються особи, які:

- перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого);

- перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.

Колегія суддів встановила, що 05.07.2024 позивач в районі населеного пункту Нововодяне зазнав поранення в результаті атаки ударного дрону противника, а саме: поєднане вогнепальне осколкове сліпе поранення грудей, попереку, кінцівок. Вогнепальне осколкове проникаюче поранення живота з ушкодженням печінки, наявністю стороннього тіла. Гемоперитонеум. Множинні поранення м`яких тканей лівого передпліччя, обох стегон, правої стопи. Поранення правої гомілки з переломом обох кісток н/3 гомілки. Дані обставини підтверджуються Довідкою військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 34285 від 18.11.2024 р.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, 06.07.2024 позивач був евакуйований до КНП «Обласна клінічна лікарня» Харківської обласної ради, де він перебував на стаціонарному лікуванні з 06.07.2024 по 17.07.2024, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 9.12390 від 17.07.2024 р..

З 17.07.2024 по 09.08.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Київська міська клінічна лікарня» № 6 м. Київ, що підтверджується виписним епікризом із медичної картки стаціонарного хворого № 10687 від 09.08.2024 р..

З 09.08.2024 по 13.08.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділені № 2 у КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» м. Тернопіль, що підтверджується перевідним епікризом із медичної картки стаціонарного хворого № 14185 від 13.08.2024 р..

З 13.08.2024 по 15.08.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Заліщинська центральна міська лікарня» м. Заліщики, Тернопільської області, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 7106/536 від 15.08.2024р.

З 15.08.2024 по 30.08.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Заліщицький обласний госпіталь інвалідів війни та реабілітованих» Тернопільської обласної ради, що підтверджується перевідним епікризом № 1311/398 від 30.08.2024 р..

З 30.08.2024 по 06.09.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Заліщицький обласний госпіталь інвалідів війни та реабілітованих» Тернопільської обласної ради, що підтверджується перевідним епікризом № 1404/34 від 06.09.2024 р..

З 06.09.2024 по 23.09.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Заліщицький обласний госпіталь інвалідів війни та реабілітованих» Тернопільської обласної ради, що підтверджується перевідним епікризом № 1433/422 від 23.09.2024 р..

з 23.09.2024 по 08.10.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділені фізичної та реабілітаційної медицини у КП «Рівенський обласний госпіталь ВВ» м. Рівне, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 5680 від 08.10.2024 р..

З 09.10.2024 по 24.10.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділені фізичної та реабілітаційної медицини у КП «Рівенський обласний госпіталь ВВ» м. Рівне, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 6079 від 24.10.2024р..

з 25.10.2024 по 08.11.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділені фізичної та реабілітаційної медицини у КП «Рівенський обласний госпіталь ВВ» м. Рівне, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 6424 від 08.11.2024 р..

З 22.11.2024 по 03.12.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Східного регіону м. Дніпро, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 8234 від 03.12.2024 р..

З 05.12.2024 по 02.01.2025 позивач перебував у відпустці для лікування терміном 29 діб, що підтверджується відпускним квитком військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2024 р. за № 11592.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до довідки (постанови) військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2024 р. № 1449 військово-медичної комісією було проведено медичний огляд позивача. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): стан після операційного лікування 05.07.2024 ПХО вогнепальних ран, 06.07.2024 повторна ХО ран, фіксація великогомілкової кістки АЗФ, лапароскопія, санація та дренування черевної порожнини, 02.08.2024 ВХО ран з приводу вибухового поранення 05.07.2024, вогнепального осколкового сліпого поранення грудей, попереку, кінцівок, вогнепального осколкового проникаючого поранення живота з ушкодженням печінки з наявністю сторонніх тіл, гемоперитонеум, множинного поранення м`яких тканей лівого передпліччя, обох стегон, правої стопи, правої гомілки з переломом обох кісток нижньої третини гомілки. Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Довідка про обставини поранення не представлена. Згідно класифікації тяжкості отриманих травм дана травма відноситься до тяжких (наказ МОЗ України № 370 від 04.07.2007 року).

20 Регіональна військово-лікарської комісії на своєму засіданні з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол від 24.12.2024 № 4620) визнала поранення позивача, 1992 року народження підтвердженим свідоцтвом про хворобу в/ч НОМЕР_3 від 02.12.2024 №2475, згідно якої він на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб (Наказ МОУ № 402 від 14 серпня 2008 року) «Непридатний до військової служби з переоглядом через 6 (шість) місяців», довідкою про обставини травми (додаток 5) № 34285 від 18.11.2024 виданою командиром в/ч НОМЕР_1 , військово медичними документами та документами лікувальних закладів ПОРАНЕННЯ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНЕ ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ, згідно наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 травма тяжкого ступеню. Постанову про причинний зв`язок поранень та травми у свідоцтві про хворобу в/ч НОМЕР_3 від 02.12.2024 №2475 - відмінити.

Відтак, враховуючи зміст матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач у спірні періоди з 06.07.2024 по 08.11.2024; з 22.11.2024 по 03.12.2024; з 05.12.2024 по 02.01.2025 перебував на стаціонарному лікування в закладах охорони здоров`я у зв`язку з поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини та перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії. Отже, позивач у цих спірних періодах має право на отримання додаткової винагороди згідно постанови КМУ №168 збільшеної до 100000 грн.

Однак, з наявної в матеріалах справи довідки за період 07/2024 01/2025 вбачається виплата відповідачем позивачу додаткової винагороди згідно постанови КМУ №168 збільшеної до 100000 грн. лише за період з 05.07.2024 по 16.07.2024 року, за інші спірні періоди матеріали справи не містять доказів виплати позивачу додаткової винагороди згідно постанови КМУ №168 збільшеної до 100000 грн..

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстави визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у період з 17.07.2024 по 08.11.2024; з 22.11.2024 по 03.12.2024; з 05.12.2024 по 02.01.2025 у розмірі по 100 000,00 грн. пропорційно із розрахунку на місяць, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у розмірі по 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за період часу з 17.07.2024 по 08.11.2024; з 22.11.2024 по 03.12.2024; з 05.12.2024 по 02.01.2025.

Разом з тим, оскільки виплата відповідачем позивачу додаткової винагороди згідно постанови КМУ №168 збільшеної до 100000 грн. за період з 05.07.2024 по 16.07.2024 року підтверджена матеріалами справи, апеляційний суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно закриття провадження у справі згідно положень п.8 ч.1 ст. 238 КАС України.

Пунктом 8 частини 1 статті 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Отже, для застосування такої підстави для закриття провадження у справі, необхідна сукупність певних фактів, зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких рішень протиправними.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє аргументи скаржника та погоджується з оцінкою суду першої інстанції того, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2025 №3526 виправлено порушення прав позивача, оскільки відповідачем не було подано суду першої інстанції доказів виплати позивачу додаткової винагороди згідно постанови КМУ №168 збільшеної до 100000 грн. за періоди часу з 17.07.2024 по 08.11.2024 та з 22.11.2024 по 03.12.2024.

Суд апеляційної інстанції не приймає докази, які подані скаржником під час апеляційного перегляду, адже скаржник, у відповідності до приписів ч. 4 ст. 308 КАС України, не довів неможливість подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відтак, апеляційний суд вважає безпідставними доводи скаржника про наявність підстав для закриття провадження у справі згідно п.8 ч.1 ст.238 КАС України.

Отже, керуючись ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у розмірі по 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за період часу з 05.07.2024 по 16.07.2024 року та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Стосовно витрат позивача на правову допомогу у суді першої інстанції.

Так, ч. 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу суду першої інстанції подано Договір про надання правової допомоги; акт приймання-передачі до договору про надання правової допомоги від 08.01.2024 на суму 14 500,00 грн.; виписку про рух коштів по рахунку.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Так, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Оцінивши складність справи, складність та обсяг наданих адвокатом послуг, з огляду на подані документи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи критерії розумності та співмірності до заявленої суми понесених витрат, значенням справи для сторони, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що співмірною сумою відшкодування витрат на правничу є сума у розмірі 2000,0грн.

Щодо розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат позивача у розмірі 3000грн. на правничу допомогу суду у суді апеляційної інстанції, позивачем подано суду копію договору про надання правових послуг адвоката №б/н від 17.04.2025, копію акт приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги №2 від 02.09.2025, копію квитанції до прибуткового ордеру адвоката 185 від 02.09.2025.

Суд апеляційної інстанції вважає, що заявлена позивачем до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000,00 грн. є не співмірною із складністю цієї справи та витраченим адвокатом часом на надання послуг правничої допомоги. При цьому, колегія суддів зазначає, що дана справа віднесена до категорії справ незначної складності. Справи з аналогічним предметом спору неодноразово розглядалися судовими інстанціями та з приводу розгляду таких справи сформовано сталу правову позицію.

Таким чином, зважаючи на предмет спору, складність та обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений на надання послуг, значення справи для сторони, враховуючи такі критерії як співмірність, розумність, реальність та пропорційність, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, пропорційно частині задоволених позовних вимог, у розмірі 1500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у справі № 160/12351/25 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 05.07.2024 по 16.07.2024 року у розмірі по 100 000,00 грн. пропорційно із розрахунку на місяць, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у розмірі по 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за період часу з 05.07.2024 по 16.07.2024 року скасувати та в цій частині заявлених вимог ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у справі № 160/12351/25 - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,0грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 13.11.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров