Справа № 420/30110/25
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/30110/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Кравченка К.В. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року (суддя Пекний А.С., м. Одеса, повний текст рішення складений 24.09.2025) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

03.09.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 «індексації-різниці» грошового забезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу у розмірі 4083,99 грн в місяць за період з 23.06.2019 по 11.12.2023 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 «індексацію-різницю» грошового забезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу у розмірі 4083,99 грн в місяць за період з 23.06.2019 по 11.12.2023 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 161 КАС України. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Мотивуючи своє рішення суд зазначив, що позовна заява подана після спливу строку звернення до адміністративного суду і позивачем, в порушення ч. 6 ст. 161 КАС України, не було додано заяви про поновлення пропущеного строку.

18.09.2025 до суду надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення, в обґрунтування якої зазначено, що у межах справи №520/30907/24 позивач звернувся до адміністративного суду щодо вирішення питання права на «індексацію-різниці» грошового забезпечення. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2025 у справі №520/30907/24 вирішено питання права позивача на «індексацію-різниці» грошового забезпечення у березні 2018 року у час перебування на військовій службі у Військовому інституті танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», а також визначено її розмір. До моменту прийняття рішення від 07.08.2025 у справі №520/30907/24 були відсутні підстави вважати, що позивачу взагалі належна «індексація-різниця» грошового забезпечення у розмірі 4083,99 грн в місяць, а також були відсутні підстави вважати, що відповідач у даній справі порушив права позивача.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві на підставі частини другої статті 123 та пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, через пропуск строку звернення до суду.

Суд вважав, що ухвалення Другом апеляційним адміністративним судом постанови від 07.08.2025 у справі №520/30907/24 жодним чином не впливає та не змінює дату, коли позивачу стало відомо про порушення його прав. Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, а нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням про повернення позовної заяви позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На думку апелянта, судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що предметом спору у даній справі є вимоги щодо визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу «індексації-різниці» грошового забезпечення у розмірі 4083,99 грн. в місяць, встановленої та визначеної постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року у справі №520/30907/24, а саме за період подальшого проходження служби з 23.06.2019 року по 11.12.2023 року. До моменту прийняття постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року у справі №520/30907/24 були відсутні підстави вважати, що позивачу взагалі належна «індексація-різниця» грошового забезпечення у розмірі 4083,99 грн. в місяць, а також були відсутні підстави вважати, що відповідач у даній справі порушив права позивача. По суті, до моменту прийняття рішення у справі №520/30907/24 у позивача не було підстав звернення до суду з даним адміністративним позовом. У разі відмови позивачу у задоволенні позову у справі №520/30907/24 позивач взагалі не мав підстав звернення до адміністративного суд з даним адміністративним позовом.

Також апелянт вважає, що у даному спорі підлягає застосуванню ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у новій редакції, якою встановлено тримісячний строк звернення до суду з дня одержання працівником письмового повідомлення. Таким чином, обов`язок письмового повідомлення про нараховане та виплачене грошове забезпечення (заробітну плату) з розшифровкою по видах покладається безпосередньо на роботодавця. Тобто в межах даної справи суд першої інстанції повинен був встановити, коли відповідач суб`єкт владних повноважень здійснив письмове повідомлення позивача з розшифровкою про суми, нараховані та виплачені йому. Однак дані обставини взагалі не встановлюються судом першої інстанції, а фактично зводяться до припущень.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Апеляційним судом справа розглянута порядку письмового провадження відповідно до частини другої статті 312 КАС України, якою передбачено, що апеляційні скарги на ухвалу суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Так, частинами 1-3 статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (пункт 9 частини четвертої статті 169 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, спірним є питання розміру індексації грошового забезпечення позивача під час проходження військової служби за період з 23.06.2019 по 11.12.2023.

Надаючи оцінку доводам дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом апеляційний суд виходить з того, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

06.04.2023 Верховний Суд ухвалив рішення за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, предметом спору якої також є недотриманням законодавства про оплату праці.

Предметом дослідження Верховним Судом було, зокрема, питання строку звернення до суду з таким позовом, по суті якого сформований наступні висновки:

«Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, Суд виходить з того, що спір щодо стягнення належного позивачу грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності».

Отож, у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічний підхід щодо застосування приписів статті 233 Кодексу законів про працю України застосовано Верховним Судом у постановах від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 27.04.2023 у справі №300/4201/22, від 28.09.2023 у справі №140/2168/23, від 20.11.2023 у справі №160/5468/23.

Повертаючись до обставин цієї справи необхідно зазначити, що позивач 03.09.2025 звернувся до суду із позовом, в тому числі, про нарахування індексації-різниці за період з 23.06.2019 по 11.12.2023.

Враховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом за подібних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що у цій справі до позовних вимог за період з 23.06.2019 по 19.07.2022 застосуванню підлягає частина друга статті 233 Кодексу законів про працю України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду в частині вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 23.06.2019 по 19.07.2022 та передчасно повернув позов в цій частині.

До позовних вимог за період з 19.07.2022 по 20.05.2023 - у редакції норми частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України після 19.07.2022, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як вбачається з матеріалів справи позивач у період з 01.12.2015 по 22.06.2019 перебував на фінансову забезпеченні у Військовому інституті танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». З 23.06.2019 позивач перебував на фінансовому забезпечені в в/ч НОМЕР_1 .

У листопаді 2024 року позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» щодо порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 та невиплати за період з 01.03.2018 по 22.06.2019 індексації-різниці грошового забезпечення у розмірі 4463,15 грн. в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Ураховуючи, що зміни умов проходження військової служби не виплавають наявність права на отримання індексації грошового забезпечення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ухвалення Другом апеляційним адміністративним судом постанови від 07.08.2025 у справі №520/30907/24 жодним чином не впливає та не змінює дату, коли позивачу стало відомо про порушення його прав.

В даному випадку позивачу достовірно було відомо про порушення своїх прав з листопада 2024 року.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову в частині позовних вимог, заявлених за період з 20.07.2022 року

Посилання апелянта на те, що відлік строку звернення до суду починається з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ч. 2 ст. 233 КЗпП), колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки частиною другої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX врегульовано питання щодо строку звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові саме при звільненні.

У цій справі вимоги позивача стосуються нарахування та виплати грошового забезпечення саме під час проходження позивачем військової служби, а тому на спірні правовідносини щодо періоду з 19.07.2022 розповсюджуються приписи частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX, якою тримісячний строк звернення до суду обраховується з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Слід зазначити, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не зазначено та не наведено обґрунтувань щодо наявності об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації позивачем права на звернення до суду з цим позовом в межах строку, визначеного законодавством.

Резюмуючи все вищевикладене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до повернення позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог без з`ясування відповідних передумов для цього та, як наслідок, постановлення незаконної ухвали.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відтак, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії за період з період з 23 червня 2019 року по 19 липня 2022 року скасувати, а справу а справу в цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В інший частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку в частині скасування ухвали суду першої інстанції не підлягає.

В інший частині постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя К.В.Кравченко

Суддя Ю.В.Осіпов