Справа № 742/3753/25
Суддя: Ільченко О. І.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/62/25
Єдиний унікальний № 742/3753/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року місто Прилуки

Суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Ільченко О.І., розглянувши позовну заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Капічуленка Сергія Івановича до інспектора Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Плюща Артема Геннадійовича, ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Капічуленко С.І. звернувся до суду, через систему «Електронний суд», з адміністративним позовом до інспектора Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Плюща А.Г. та ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови серії ЕНА №5223309 від 14.07.2025, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.121 КУпАП у розмірі 340,00 грн.

Позовну заяву мотивує тим, що 14.07.2025 року поліцейським Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівські області сержантом поліції Плющем А.Г. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 5223309, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. відповідно до ч.1 ст.121 КУпАП за те, що 14.07.2025 року о 18:40:16 год. в м. Прилуки по вул. В`ячеслава Чорновола (1-го Травня) 133 водій керував автомобілем DAF XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 , у якого були відсутні задні грязезахисні фартухи, передбачені заводом виробником, чим порушив п.31.4.7. ПДР - Ін. технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 є ФОП і здійснює вантажні перевезення на власному тягачі з напівпричепом. 14.07.2025 року під час руху без порушень ПДР його транспортний засіб безпідставно зупинили поліцейські. Після перевірки документів без виявлення порушень поліцейський заявив про відсутність «грязезахисних фартухів». Водій пояснив, що всі фартухи та бризковики наявні, а елемент, на який вказував поліцейський, це верхня частина заднього крила, яка не є грязезахисним елементом. При експлуатації тягача з напівпричепом ця деталь є недоцільною й навіть потенційно небезпечною, оскільки під час маневрування напівпричіп може зачіпати крило, що призводить до його пошкодження та створює аварійну ситуацію. Тому більшість водіїв знімають верхню частину заднього крила. Її відсутність не забороняє експлуатацію транспортного засобу і не є підставою для притягнення до відповідальності.

Водночас, згідно з технічною документацією та інструкцією з експлуатації вантажних автомобілів верхня частина заднього крила не є ані грязезахисним фартухом, ані бризковиком. «Відсутність верхньої частини заднього крила» згідно з нормами пунктів 31.1, 31.3, 31.4 ПДР не забороняє його експлуатацію, що в свою чергу, виходячи з диспозиції ч. 1 ст.121 КУпАП виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності за цією нормою.

Верхня частина заднього крила автомобілів типу DAF, MAN, TGX, TGS, TGA, BDF - це допоміжний елемент обшивки кузова вантажного автомобіля, що виконує суто декоративну функцію. її наявність чи відсутність не впливає на технічний стан транспортного засобу, його безпечну експлуатацію чи відповідність вимогам дорожного руху.

За приписами ДСТУ 3649:2010 відсутність верхньої частини заднього крила не віднесено до технічної несправності автомобіля, з якою забороняється його рух. Таким чином, «відсутність верхньої частина заднього крила», згідно з нормами пунктів 31.1. 31.3. 31.4 ПДР не забороняє його експлуатацію, що в свою чергу, виходячи з диспозиції ч. 1 ст.121 КУпАП, виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності за цією нормою.

З урахуванням вищевказаного, позивач просить визнати протиправною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА № 5223309 від 14.07.2025, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.121 КУпАП у розмірі 340,00 грн.

Ухвалою суду від 24.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

08.09.2025 від представника ГУНП у Чернігівській області Зеляка А.В. до суду надійшов відзив, у якому останній вказав, що згідно п.31.4.7 е) ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: відсутній передбачий конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики. Відповідно до офіційного інтернет сайту "Coogle" встановленно, що грязезахисні фартухи передбачені конструкцією для автомобілів XF 105.460 є обов?язковою нормою, яка забороняє експлуацію транспортного засобу за їх відсутності, якщо вони були встановлені заводом. Грязезахисні фартухи (бризковики) є частиною конструкції автомобіля DAF XF 105.460 і передбачені виробником, особливо для задніх коліс для захисту від бризок; відсутність на автомобілі DAF XF 105.460 захисного елементу, а саме верхньої частина грязозахисного фартуха, вважається порушенням правил дорожнього руху.

У судове засідання представник позивача з`явився. Підтримав позовні вимоги, вказавши, що на автомобілі DAF XF 105.460 захисні елементи були присутні, а верхня частина грязозахисного фартуха, про що вказує поліцейський є крилом задньої верхньої частини автомобіля, відсутність якого не є правопорушенням, передбаченим п.31.4.7 е ПДР України. Просив позов задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. У відзиві просив розглядати справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного переконання.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

КАС України визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією фіксування адміністративного правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно положень ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п. 2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена в тому числі ч. 1 ст. 121 КУпАП, виносяться на місці вчинення адміністративного правопорушення. Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.

Пунктом 1.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306(зі змінами та доповненнями) передбачено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з пунктом 1статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що 14.07.2025 року поліцейським Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівські області сержантом поліції Плющем А.Г. відносно ОСОБА_1 було складено постанову серії ЕНА № 5223309 за вчинення ним адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. Із вказаної постанови вбачається, що 14.07.2025 о 18:40 год у м. Прилуки, по вул. В`ячеслава Чорновола (1-го Травня) 133 водій керував автомобілем DAF XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 , у якого були відсутні задні грязезахисні фартухи, передбачені заводом виробником, чим порушив п.31.4.7. ПДР - Ін. технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів (а.с. 16).

Позивач надав протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 00372-00985-25 щодо т/з DAF FT XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 , та протокол перевірки технічного стану причіпа Schmitz S 01 (а.с. 25-26).

Частиною першою ст.121 КУпАП передбачено накладення адміністративного стягнення за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.п. «е» п. 31.4.7 (е) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів, зокрема, якщо відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики.

Отже, відсутність грязезахисних фартухів і бризговиків віднесено до технічних несправностей транспортного засобу, за наявності яких експлуатація його забороняється, а у разі такої експлуатації настає відповідальність за ч. 1ст. 121 КУпАП.

При цьому слід зазначити, що настання відповідальності за порушення наведеного пп. (е) п.31.4.7.Правил дорожнього руху можливе за наявності двох обставин: по-перше, конструкцією транспортного засобу має бути передбачений бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризговики; по-друге, зазначений елемент конструкції транспортного засобу має бути відсутній.

Позивач в своїх поясненнях наполягав, що конструкція транспортного засобу DAF XF 105.460 передбачає наявність грязезахисних фартухів та бризговиків, які були наявні на автомобілі у момент складання постанови, натомість верхня частина заднього крила не є ні грязезахисним фартухом ні бризговиком, оскільки є знімною частиною крила, призначеною для зручності обслуговування та експлуатації транспортного засобу.

Для підтвердження позивачем надано скріншот з сайту автозапчастин до т/з DAF XF 105.460 та схему деталей т/з DAF.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем в підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення до оскаржуваної постанови додано відеозапис з нагрудної камери 0000000__0094.

З вказаного відеозапису слідує, що на ньому зафіксовано момент огляду автомобіля позивача, при цьому не зафіксовано відсутності задніх грязезахисних фартухів.

Суд зазначає, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Він містить об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху та встановлений порядок використання транспортних засобів.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у керуванні водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі як умислу, так і необережності.

Суб`єкт адміністративного правопорушення - спеціальний (водій транспортного засобу).

Ознака винності діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст. 9 КУпАП.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що працівники поліції неправильно витлумачили вимоги законодавства під час складання постанови про адміністративне правопорушення. Наданий відеозапис не підтверджує факт порушення позивачем пункту 31.4.7 (е) Правил дорожнього руху України, оскільки відповідно до зазначеного пункту, відповідальність може наставати лише у разі, якщо конструкцією транспортного засобу передбачено наявність бампера, заднього захисного пристрою, грязезахисних фартухів або бризковиків, і при цьому такі елементи відсутні.

Так, ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» (надалі ДСТУ 3649:2010) визначені вимоги до технічного стану колісних транспортних засобів (далі КТЗ).

Відповідно до п. 5.1 ДСТУ 3649:2010 технічний стан КТЗ повинен відповідати вимогам законодавства, чинних нормативних документів щодо безпеки дорожнього руху й охорони навколишнього середовища та вимогам підприємства-виробника.

Згідно до п. 31.1. Правил дорожнього руху, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Позивач у своїх поясненнях обґрунтовано вказав, що конструкцією автомобіля DAF XF 105.460 передбачено грязезахисні фартухи та бризковики, які на момент перевірки були наявні. Натомість верхня частина заднього крила не є грязезахисним елементом, а є знімною частиною конструкції, призначеною для зручності технічного обслуговування та експлуатації транспортного засобу.

Отже, відсутність верхньої частини заднього крила не може вважатися порушенням вимог пункту 31.4.7 (е) ПДР України та не є підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Так, позивачем заперечувався факт, що в момент зупинки його автомобіля був відсутній грязезахисний фартух, оскільки деталь на яку вказували працівники поліціє є крилом, а не грязезахисним фартухом чи бризковиком.

Між тим, позивач зазначив, що верхнє крило не виконує функцію захисту від бризок, а є знімною деталлю для зручності грузопревезень.

Оскільки представник відповідача не подав суду достатніх доказів, то суд при розгляді даного позову виходить з того, що такі докази події та докази порушення водієм ПДРУ відсутні. Таким чином, при розгляді даного позову суд виходить з того, що посадова особа, яка притягла позивача до адміністративної відповідальності, не виконала вимоги закону щодо збирання доказів, фіксування доказами адміністративного порушення, доведення складу та події адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1ст. 121 КУпАП.

Згідно ч. 3ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 1ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5223309 від 14.07.2025 та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Так, відповідно до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано до суду наступні документи: ордер на надання правничої допомоги від 19 липня 2025, роздруківку рекомендацій щодо застосування ставок адвокатського гонорару.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Натомість, адвокатом Капічуленком С.І. не надано підтверджуючих документів що свідчать про оплату ОСОБА_1 його послуг, зокрема не надано акту виконаних робіт, квитанцію про оплату, обсяг робіт виконаних адвокатом, договір про надання правової допомогу у якому зафіксовані умови надання правової допомоги Ушкалову О.В.

Дослідивши матеріали справи, надані представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. письмові докази, суд дійшов висновку про недоведеність заявленої до відшкодування суми коштів коштів.

Під час визначення суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Під час вирішення судом питання відшкодування витрат на правову допомогу, суд повинен дослідити відповідність наданих видів допомоги критеріям видів правової допомоги, визначених статтями 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі № 826/7375/18.

З врахуванням всіх викладених обставин, суд вважає необґрунтованими та не підтвердженими витрати представника позивача на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн., а тому суд вважає, що у стягненні витрат на професійну правову допомогу представника позивача у цьому випадку має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 77, 139, 241-246, 257, 262, 286, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов представника ОСОБА_1 - адвоката Капічуленка Сергія Івановича до інспектора Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Плюща Артема Геннадійовича, ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Постанову серії ЕНА №5223309 від 14.07.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 КУпАП- скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 КУпАП.

Стягнути з Головного управління національної поліції в Чернігівській області (14000, м. Чернігів, пр.-т. Перемоги, 74, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок. по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 12.11.2025.

Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО