Справа № 440/13227/25
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/13227/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області від 13.08.2025 №22 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01 вересня 1982 року по 15 жовтня 1985 року, період роботи з 16 жовтня 1985 року по 21 серпня 1986 року та період служби з 27 серпня 1986 року по 18 листопада 1992 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняти рішення з урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів роботи та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі також відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 01.10.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 13.10.2025 поновлено строк звернення до суду з даним позовом, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначила, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , у період з 16.10.1985 по 21.08.1986 позивач працювала у військовій частині НОМЕР_2 на посаді техніка, а у період з 27.08.1986 по 18.11.1992 проходила дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . Наведена вище інформація підтверджується також записами у військовому квитку позивача серії НОМЕР_4 , виданого 21.08.1986.

З рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області слідує, що підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду навчання є те, що період навчання перетинається з військовою службою. Однак, така позиція суб`єкта владних повноважень, на думку представника позивача, є необґрунтованою, оскільки відповідач безпідставно не зараховує весь період навчання позивача, тоді як він співпадає лише частково.

Так, не співпадає із військовою службою та роботою період з 01.09.1982 по 15.10.1985 (працевлаштування позивача 16.10.1982).

Крім того, представник позивача вважала за можливе встановити тривалість стажу в періоді навчання позивача на підставі відомостей диплому НОМЕР_5 , виданого "Московським ордену Леніна і ордену Жовтневої революції авіаційним інститутом ім. С. Орджонікідзе" 22 червня 1988 року. При цьому, представник Бондаренко В.М. стверджувала, що доводи відповідача про можливість врахування періоду навчання до стажу виключно на підставі уточнюючої довідки, суперечать нормативно-правовим актам, що були чинними у періоді внесення запису про навчання позивача.

Відповідач правом подання відзиву на позов не скористався, на виконання вимог ухвали суду надав суду матеріали пенсійної справи.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 .

06.08.2025 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України зі заявою про призначення пенсії за віком /а.с. 35-36/.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 було передано на розгляд ГУПФУ в Дніпропетровській області.

Рішенням ГУПФ України Дніпропетровській області від 13.08.2025 №22 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу на дату звернення та відсутністю інформації щодо неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення іншої держави /а.с. 50/.

Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області в рішенні від 13.08.2025 №22 зазначило, що:

вік заявниці 60 років 00 місяців 12 днів,

необхідний страховий стаж 32 роки,

страховий стаж особи становить 22 роки 08 місяців 2 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1982 по 20.06.1988 згідно диплому НОМЕР_5 від 22.06.1988, оскільки вказаний період перетинається з проходженням служби. Необхідно надати уточнюючу довідку про періоди та форму навчання;

- до страхового стажу не зараховано період роботи та проходження служби в Казахстані з 16.10.1985 по 21.08.1986 та з 27.08.1986 по 18.11.1992 роки згідно трудової книжки, військового квитка, оскільки відповідно до постанови КМУ №562 від 16.05.2025, коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.

Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи та відсутністю інформації щодо неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення іншої держави.

Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи .

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржила його до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини першої статті 26 Закон №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначено статтею 56 Закону №1788-ХІІ, підпунктом "д" пункту 1 якого передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 8 Порядку №637 передбачено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Отже, норма статті 62 Закону №1058-IV закріплює, що основним документом для підтвердження стажу роботи є трудова книжка і лише при її відсутності або відсутності відповідних записів у ній, стаж підтверджується згідно із Порядком, затвердженим Постановою КМУ №637, на підставі дипломів, посвідчень, свідоцтв, а також довідок та інших документів, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Висновки щодо правозастосування

У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву періоди:

- навчання з 01.09.1982 по 20.06.1988 згідно диплому НОМЕР_5 від 22.06.1988, оскільки вказаний період перетинається з проходженням служби.

- роботи та проходження служби в Казахстані з 16.10.1985 по 21.08.1986 та з 27.08.1986 по 18.11.1992 роки, оскільки у заяві про призначення пенсії особа має зазначити інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.

Щодо незарахування періоду навчання з 01.09.1982 по 20.06.1988, суд зазначає таке.

Факт навчання позивача у "Московського ордену Леніна і ордену Жовтневої революції авіаційному інституті ім. С. Орджонікідзе" із 1982 по 22.06.1988 підтверджується дипломом серії НОМЕР_5 , копія якого залучена до матеріалів справи /а.с. 46, зворотній бік/.

У період з 27.08.1986 по 18.11.1992 проходила дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується записами у військовому квитку позивача серії НОМЕР_4 , виданий 21.08.1986 /а.с. 47, зворотній бік - 48/.

Крім того, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , у період з 16.10.1985 по 21.08.1986 позивач працювала у військовій частині НОМЕР_2 на посаді техніка /а.с. 26, зворотній бік/ і цей період роботи також накладається на період навчання.

Однак, відповідач безпідставно не зарахував весь період навчання позивача, тоді як він співпадає лише частково.

Так, не співпадає із військовою службою та роботою період з 01.09.1982 по 15.10.1985 (працевлаштування позивача 16.10.1982).

Отже, період фактичного навчання, який не співпадає із військовою службою та роботою, відповідно, має бути зараховані до страхового стажу позивача, а саме, з 01.09.1982 по 15.10.1985 на підставі відомостей диплому НОМЕР_5 , виданого "Московським ордену Леніна і ордену Жовтневої революції авіаційним інститутом ім. С. Орджонікідзе" 22.06.1988.

При цьому, вимога відповідача щодо надання позивачем уточнюючої довідки про період навчання є надмірною, з огляду на знаходження навчального закладу на території країни-агресора в період власне збройної агресії та воєнного стану. Відповідно, позивач завідомо позбавлена можливості отримати уточнюючу довідку.

Суд наголошує, що позивач має належним чином оформлений диплом серії НОМЕР_5 , який відповідає вимогам законодавства для підтвердження права на пенсію, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо підстави незарахування періоду роботи та проходження служби позивача в Казахстані з 16.10.1985 по 21.08.1986 та з 27.08.1986 по 18.11.1992 суд зазначає таке.

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області мотивувало незарахування спірних періодів тим, що постановою КМУ №562 від 16.05.2025 передбачено, що коли в документах, які подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 01 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем надано суду додані до заяви ОСОБА_1 документи. Зі змісту заяви про призначення пенсії від 06.08.2025 судом встановлено, що позивач зазначила, що пенсія іншого виду, за іншими законами України або в іншій державі, в тому числі в іншій державі з урахуванням періодів трудової діяльності до 01 січня 1992 року в республіках колишнього Союзу РСР не призначалась в іншій державі. Крім того, у заяві про призначення пенсії міститься запис позивача, що вона не отримує пенсію іншого виду від рф та окупованих територій /а.с. 36/.

З огляду на викладене, відповідач необґрунтовано та протиправно відмовив у зарахуванні періодів з 16.10.1985 по 21.08.1986 та з 27.08.1986 по 18.11.1992 до страхового стажу позивача.

Оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема Закону №1058, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Враховуючи наведене, з урахуванням представлених суду письмових доказів, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності відмови позивачеві у призначенні пенсії з урахуванням періодів навчання з 01.09.1982 по 15.10.1985, роботи з 16.10.1985 по 21.08.1986 та служби з 27.08.1986 по 18.11.1992, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.08.2025 №22 щодо відмови в призначенні пенсії за віком слід скасувати.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини №3477-IV від 23.02.2006 суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень вказаної Конвенції.

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та, виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування періодів навчання з 01.09.1982 по 15.10.1985, роботи з 16.10.1985 по 21.08.1986 та служби з 27.08.1986 по 18.11.1992 до страхового стажу є варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Жодних інших зауважень (недоліків) до записів про трудовий стаж, що містяться у трудовій книжці ОСОБА_1 , відповідачем не зазначено, а судом не встановлено.

Як уже зазначалось, відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Страховий стаж позивача, який врахований пенсійним органом, складає 22 роки 8 місяців 2 дні. З урахуванням періодів навчання з 01.09.1982 по 15.10.1985, роботи з 16.10.1985 по 21.08.1986 та служби з 27.08.1986 по 18.11.1992 загальний страховий стаж позивача становить більше 32 років, що є достатнім для призначення позивачу пенсії за віком.

Відповідно до статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

За змістом частини першої статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу, враховуючи те, що оскаржувана відмова у призначенні пенсії не містить інших підстав відмови ніж та, що зазначалась вище та приймаючи до уваги, що судом обраховано загальний страховий стаж позивача (який є більшим за 32 необхідних роки), - належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком.

Позивач зі заявою до пенсійного органу звернулася 06.08.2025 (про що зазначено у спірному рішенні), відтак нею не пропущений 3-місячний строк, встановлений законом, тому пенсія за віком призначається з дня досягнення пенсійного віку, тобто з 25.07.2025.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи статті 9 КАС України, приймаючи до уваги відсутність відзиву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 25.07.2025 з урахуванням періодів навчання з 01.09.1982 по 15.10.1985, роботи з 16.10.1985 по 21.08.1986 та служби з 27.08.1986 по 18.11.1992.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211.20 грн.

Оскільки за результатами розгляду справи позовні вимоги до відповідача задоволено, суд вважає за необхідне присудити до стягнення судовий збір у розмірі 10 грн з відповідача у справі.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії від 13.08.2025 №22.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 25.07.2025 з урахуванням періодів навчання з 01.09.1982 по 15.10.1985, роботи з 16.10.1985 по 21.08.1986 та служби з 27.08.1986 по 18.11.1992.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.С. Шевяков