Справа № 640/9783/20
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 р. № 640/9783/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомГромадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, вул. Березняківська, 4А,м. Київ,02152, Державної міграційної служби України, вул. Володимирська, 9,м. Київ,01001,
провизнання протиправними та скасування наказу від 15.11.2019 №778, рішення від 25.03.2020 №47-20, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Громадянин Ісламської Республіки Афганістану ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про визнання протиправним та скасувати наказ Центрального міжрегіонального управління ДМС в м. Києві та в Київської області №778 від 15.11.2019 про відмову ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України №47-20 від 25.03.2020 про відхилення скарги на рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС в м. Києві та Київської області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він, маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування за ознакою приналежності до певної соціальної групи, а також через систематичне порушення прав людини, залишив країну свого походження Ісламську Республіку Афганістан та прибув до України. Позивач звернувся до відповідачів з належною заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту. Але, 20.11.2019 позивач отримав повідомлення №325 від 15.11.2019 про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання особою, яка потребує додаткового захисту. Позивач вважає зазначене рішення протиправним, оскільки до спірних правовідносин мають бути застосовані конвенція про статус біженців 1951 року, протокол до Конвенції 1967 року, конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, 1957, Конвенція ООН проти катувань, та інші. Позивач є громадянином Афганістану та перебуває за межами своєї країни, в Україні, у зв`язку з ескалацією військового конфлікту на території Афганістану, у зв`язку з погіршенням ситуації щодо прав людини, збільшення кількості терористичних актів щодо мирного населення, а також небезпечної діяльності терористичних угрупувань на території Афганістану був змушений залишити територію Афганістану та шукати захист в України. Позивач має побоювання стати жертвою військового конфлікту неконтрольованої діяльності терористичних угрупувань, а також через систематичні порушення прав людини покинув країну.

Відповідачі позов не визнали, надали відзив, в якому просили в його задоволенні відмовити. Свою позицію аргументували тим, що органами ДМС належним чином досліджено та оцінено матеріальні елементи заяви позивача та зроблено вірний висновок про відсутність обґрунтованих побоювань щодо загрози життю через загальну нестабільну ситуацію в Афганістані та неправдоподібність його тверджень у частині наявності погроз від родини дівчини, з якою він спілкувався, побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками віросповідання та небезпеку для його життя у контексті історії позивача. Під час співбесіди, позивач повідомив, що прямував через Таджикистан, Російську Федерацію та Республіку Белорусь. Ураховуючи суперечливі факти, викладені позивачем в анкеті та надані ним під час проведення співбесіди щодо термінів перебування у різних країнах, є нелогічними, непослідовними, а відтак і неправдоподібними. У зв`язку з викладеним, відсутні підстави вважати, що виїзд позивача з Афганістану пов`язаний з погрозами з боку родини дівчини-сусідки та переслідувань за ознаками віросповідання.

За повідомленням відповідача ОСОБА_1 27.02.2022 перетнув державний кордон в пункті пропуску Шегині та виїхав до Польщі.

23.10.2025 судом здійснено виклик позивача до судового засідання через оголошення в порядку, передбаченому ст.130 КАС України.

В судове засідання 10.11.2025 позивач та його представники не з`явилися.

Суд розглянув справу, 14.11.2025 в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

29.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В анкеті позивач повідомив, що покинув свою країну через складні життєві умови і побоювання померти. Він жив в ОСОБА_2 зі своїм дядьком, який примушував його працювати силою, не годував, а також не дозволяв вчитися. Дівчина сусідка допомагала йому вчинитися, але її сім`я стала підозрювати його в стосунках з цією дівчиною та намагалися вбити. Позивач втік до Кабулу, але родичі дівчини знайшли його там та намагалися вбити. ОСОБА_3 потрапили йому в ногу. Крім цього, в країні була війна, атаки смертників, та інші негаразди. Крім того, позивач є за національністю хазаром, а за вірою шиїтом. Він відноситься до національної та релігійної меншини та побоювався за своє життя.

15.11.2019 працівниками міграційної служби проведено співбесіду з позивачем, під час якої уточнено обставини його прибуття в України, а також проживання в Афганістані.

15.11.2019 за результатами співбесіди, головним спеціалістом сектору централізованого прийому та первинної обробки заяв шукачів захисту відділу з питань шукачів захисту Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київської області складено Висновок щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Висновок вмотивований тим, що позивач не навів жодної аргументації своїм побоюванням у разі повернення до своєї країни, які б ґрунтувалися на реальних подіях, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими, тобто вони не відповідають вимогам п.1, 13 ч.1 ст.1 Закону.

15.11.2019 начальником Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області прийнято наказ №778 «Про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту», яким вирішено відмовити в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 1995 р.н.

15.11.2019 Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області направлено на адресу позивача відповідно повідомлення про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

25.11.2019 ОСОБА_1 подав на зазначене рішення скаргу до Державної міграційної служби України.

25.03.2020 ДМС України складено та затверджено висновок за результатами розгляду скарги на рішення територіального органу ДМС про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

25.03.2020 директором департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ухвалено рішення №4-20 про відхилення скарги на рішення територіального органу ДМС про відмову в оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У разі якщо така особа під час незаконного перетинання державного кордону України звернулася із зазначеною заявою до посадової особи Державної прикордонної служби України, вона зобов`язана надати цій посадовій особі пояснення про причини незаконного перетинання державного кордону України. У разі відсутності у такої особи документів, що посвідчують її особу, або якщо такі документи є фальшивими, вона повинна повідомити в поясненні про цю обставину, а також викласти причини зазначених обставин. Під час надання пояснень особою, яка не володіє українською або російською мовами, орган Державної прикордонної служби України повинен забезпечити перекладача з мови, якою така особа може спілкуватися. Після надання пояснень особа, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна бути протягом 24 годин передана посадовими особами Державної прикордонної служби України представнику центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. Органи Державної прикордонної служби України не приймають заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та не пропускають на територію України іноземців та осіб без громадянства, стосовно яких уповноваженим органом прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну, а також у разі перетинання заявником державного кордону України безпосередньо з території держави, в якій його життю або свободі не загрожує небезпека, а так само не приймають зазначені заяви у разі їх подання іноземцями або особами без громадянства під час дії воєнного стану, під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону на виїзд з України до інших держав або особами, прийнятими в Україну відповідно до міжнародних договорів про реадмісію.

Відповідно до ст.8 Закону, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Під час співбесіди заявнику, який не володіє українською або російською мовами, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, забезпечує перекладача з мови, якою заявник може спілкуватися. Заявник має право залучити перекладача за свій рахунок або за рахунок інших юридичних чи фізичних осіб. Перекладач повинен дотримуватися конфіденційності з обов`язковим оформленням центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, розписки про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

Відповідно до ст.12 Закону, Рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, після реєстрації скарги про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скарги про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, продовжує строк дії довідки про звернення за захистом в Україні.

У разі якщо особа або її законний представник оскаржує рішення в судовому порядку, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, продовжує строк дії довідки про звернення за захистом в Україні.

Таким чином, суд звертає увагу, що ч.6, 7 ст.8 Закону, надають широкі повноваження відповідачам щодо оцінки обставинам, які повідомляють заявники, на відповідність їх критеріям визначеним п. 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання. Відповідачі у спірних рішеннях досить ретельно проаналізували пояснення позивача, надані ним під час співбесід, а також про наявність в них невідповідності, суперечності, які вказують на зловживання заявника. При цьому, в позовній заяві, позивач жодним чином не намагається спростувати зазначені суперечності.

Також, суд враховує, що позивач, ще в лютому 2022 року залишив Україну, з того часу не повертався в України, в порядку, передбаченому абз. 6 ч.2 ст.13 Закону, про зміну місця проживання центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, не повідомляв.

За таких обставин, у суду немає жодних підстав ставити під сумнів висновки відповідачів про очевидну необґрунтованість заяви позивача, а саме через відсутність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належної до певної соціальної групи або політичних переконань та недоведеності загрози життю, безпеці чи свободі країні походження.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для визнання спірних рішень відповідачів протиправними та їх скасування.

В задоволенні позову належить відмовити повністю.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, , 241, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Центрального міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, 4А,м. Київ,028) Державна міграційна служба України (вул. Володимирська, 9,м. Київ,010) відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 14.11.2025