Справа № 320/40887/25
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року справа №320/40887/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного сервісного центру МВС (далі - відповідач 1, ГСЦ МВС) та Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) (далі - відповідач 2, РСЦ ГСЦ МВС), в якій просить суд: визнати протиправною бездіяльність РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) щодо не проведення верифікації статусу посвідчення водія ОСОБА_1 ; зобов`язати ГСЦ МВС в особі РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) провести повну та всебічну верифікацію статусу посвідчення водія ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 у всіх відповідних реєстрах та базах даних, шляхом внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру МВС, змінивши статус посвідчення з «здане на збереження» на статус, що відображає його дійсність.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником та фізично володіє посвідченням водія серії НОМЕР_1 , яке було йому повернуто у середині лютого 2022 року в Територіальному сервісному центрі № 6541 після успішного складання всіх необхідних іспитів, що вимагалися після закінчення строків попередніх позбавлень права керування. Однак, в Єдиному державному реєстрі МВС (далі - ЄДР МВС) та, відповідно, у мобільному застосунку «Дія», статус зазначеного посвідчення помилково вказаний як «здане на збереження». Ця невідповідність між реальним станом речей та відомостями в державному реєстрі створює для позивача, який наразі перебуває під тимчасовим захистом за кордоном, значні перешкоди у реалізації своїх прав. Позивач вказує, що його численні звернення до відповідачів з проханням провести верифікацію та виправити помилку в реєстрі були проігноровані, а відповідачі обмежились формальними відписками, посилаючись виключно на дані свого реєстру, достовірність якого є сумнівною через факт окупації міста Херсон та знищення первинної документації.

Відповідачі, ГСЦ МВС та РСЦ ГСЦ МВС, подали до суду відзиви на позовну заяву та, в подальшому, заперечення на відповідь на відзив, у яких проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі. Свою позицію вони обґрунтовують тим, що відомості ЄДР МВС є єдиним достовірним джерелом інформації, і згідно з цими відомостями, позивач 19 листопада 2020 року здійснив невдалу спробу скласти теоретичний іспит, після чого до сервісних центрів МВС не звертався. Відповідачі стверджують, що будь-які припущення позивача про несправність системи чи невнесення даних співробітниками ТСЦ № 6541 у лютому 2022 року є безпідставними та не підтвердженими доказами. Крім того, відповідачі вказують на те, що постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2022 року у справі № 766/11472/21 позивача було позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік, і це рішення набрало законної сили 9 лютого 2022 року, що, на їхню думку, унеможливлювало допуск позивача до складання іспитів у середині лютого 2022 року. Відповідачі також визнали, що приміщення ТСЦ МВС №6541 у місті Херсон використовувалось окупантами, а майно та документи сервісного центру були знищені, що, за їх словами, підтверджується витягом з ЄРДР, однак зазначили, що підтвердити чи спростувати твердження позивача іншим способом, окрім як за допомогою інформації в реєстрі, не вбачається за можливе.

Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у відповідачів витяг з ЄРДР про знищення документів у ТСЦ № 6541, а також матеріали внутрішнього розслідування з цього приводу.

На виконання зазначеної ухвали відповідачі подали заяви, в яких повідомили, що кримінальне провадження за фактом саме знищення документів не відкривалося, а внутрішнє розслідування з цього приводу не проводилося. Натомість, відповідачами було надано матеріали інвентаризації номенклатурних справ, проведеної у 2023 році.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, додаткові пояснення та заперечення на заяви відповідачів про виконання ухвали суду, в яких наполягав на задоволенні позовних вимог, вказуючи на маніпулятивний та суперечливий характер доводів відповідачів, а також на те, що надані ними матеріали інвентаризації, навпаки, підтверджують позицію позивача про повну втрату первинної документації, що унеможливлює посилання на ЄДР МВС як на єдине джерело істини.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, позиції сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340 (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин, далі - Положення № 340), та Інструкцією про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженою наказом МВС від 7 грудня 2009 року № 515 (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин, далі - Інструкція № 515).

Частина друга статті 19 Конституції України встановлює непорушний принцип легітимності в діяльності суб`єктів владних повноважень: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Суд зазначає, що процедура повернення посвідчення водія після закінчення строку позбавлення є окремою адміністративною послугою, порядок надання якої чітко врегульований Положенням № 340. Саме цей нормативно-правовий акт визначає коло обов`язків як особи, що бажає повернути посвідчення, так і уповноваженого органу - сервісного центру МВС.

Відповідно пункту 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 511) (у редакції, чинній у лютому 2022 року), повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами, здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів.

Відповідно пункту 21 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, перед складенням іспитів працівник територіального сервісного центру МВС перевіряє відомості про особу, зокрема, за відповідними базами даних та державними реєстрами щодо осіб, позбавлених права на керування.

Інструкція про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 грудня 2009 року № 515 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22 травня 2020 року № 408), зареєстрована в Міністерстві юстиції України 22 січня 2010 року за № 74/17369, зокрема, розділ ІІ (пункт 11) та розділ ІІІ (пункт 23) передбачають, що результати складання як теоретичного, так і практичного іспитів фіксуються в екзаменаційному листі, який підписується екзаменатором та вноситься до ЄДР МВС. Крім того, розділ XIV Інструкції № 515 встановлює порядок обліку, зберігання та знищення матеріалів, що стали підставою для видачі та повернення посвідчень водія. Пункт 3 та пункт 5 цього розділу прямо вказують, що документи, які стали підставою для видачі (повернення) посвідчень водія (заяви, посвідчення водія, що підлягали обміну, тощо), підшиваються в окремі справи і зберігаються три роки.

Положення пункту 11 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1086, передбачає що вилучене посвідчення водія передається для зберігання до відповідного територіального органу МВС в установленому МВС порядку.

В свою чергу пунктом 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340, передбачено, що повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний та практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.

Розділ ХІІ Інструкції № 515 також передбачає повернення посвідчення водія особі після закінчення строку позбавлення права на керування транспортними засобами.

Предметом спору у даній справі є правомірність бездіяльності відповідачів, яка виражається у відмові провести всебічну перевірку обставин, на які посилається позивач, та привести відомості в ЄДР МВС у відповідність до фактичного стану речей, а саме - змінити статус посвідчення водія з «Здане на збереження» на статус, що відображає його дійсність - «Видане».

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою цієї ж статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даній справі відповідачі, заперечуючи проти позову, мають надати суду належні та допустимі докази, які б беззаперечно доводили правомірність їхньої бездіяльності щодо не проведення верифікації статусу посвідчення водія позивача та відмови у виправленні даних в ЄДР МВС.

Суд, аналізуючи аргументи сторін, враховує, що правову позицію відповідачів, яка полягає в ототожненні двох різних правових інститутів: юридичного статусу особи, позбавленої спеціального права, та адміністративної процедури повернення документа, що це право посвідчує.

Відповідно, суд зазначає, що позбавлення права керування є видом адміністративного стягнення, що тимчасово обмежує особу в її правах. Цей статус виникає з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду і припиняється зі спливом встановленого строку.

Натомість, повернення посвідчення водія є адміністративною послугою, що надається уповноваженим органом (ТСЦ МВС) за результатом перевірки виконання особою певних умов (закінчення строку позбавлення, складання іспитів тощо).

Ці два процеси хоч і пов`язані, але не є тотожними, і їх розмежування має ключове значення для вирішення даного спору.

Щодо аргументу відповідачів про те, що в ЄДР МВС відсутній запис про успішне складення позивачем іспитів у лютому 2022 року, що, на їхню думку, є беззаперечним доказом того, що ця подія не відбувалася, суд вважає такі доводи необгрунтованими враховуючи обставини у справі. Державний реєстр є вторинним джерелом інформації, яке лише відображає первинні юридичні факти, зафіксовані у відповідних документах (екзаменаційних листах, заявах, протоколах тощо). У ситуації, коли сама держава в особі відповідачів визнає, що первинна документація ТСЦ № 6541 була масово втрачена (знищена) внаслідок військової агресії та окупації міста Херсон, посилання на неповноту похідного електронного реєстру втрачає свою доказову силу. Відсутність запису в таких умовах свідчить лише про відсутність запису, а не про відсутність події.

Більше того, надані самими відповідачами матеріали інвентаризації, проведеної у 2023 році, є доказом проти їхньої ж позиції. Згідно з Додатком 3 до протоколу інвентаризаційної комісії («Зведена номенклатура справ за 2022 рік»), у графі, що стосується ТСЦ № 6541, у пункті 41-21 «Документи, на підставі яких повертались посвідчення водія після позбавлення права керування транспортними засобами», зазначено «Не заводилась». Таке твердження не відповідає належному функціонуванню сервісного центру, однак воно є офіційним визнанням відповідачів у тому, що у них відсутня будь-яка паперова документація щодо повернення посвідчень водія за весь 2022 рік. Цей факт повністю нівелює заперечення відповідачів, адже якщо первинні документи не велися або були повністю втрачені, то вимагати наявності відповідного запису в електронній базі даних позбавлене юридичного обгрунтування.

Суд критично оцінює посилання відповідачів на те, що позивач начебто не міг бути допущений до іспитів у середині лютого 2022 року, оскільки з 9 лютого 2022 року набрало законної сили рішення суду у справі № 766/11472/21 про позбавлення його права керування. Відповідачі у своїх первинних відзивах самі ж вказали, що зазначена постанова «не надходила до сервісного центру МВС, оскільки з 24.02.2022 м. Херсон опинився під окупацією». Враховуючи, що рішення апеляційного суду було опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 14 лютого 2022 року, версія позивача про те, що на момент його звернення до ТСЦ № 6541 інформація про нове позбавлення ще не надійшла до сервісного центру і не була внесена до оперативних баз даних, виглядає цілком імовірною та логічною. Співробітники ТСЦ № 6541, діючи на підставі наявної у них на той момент інформації, могли правомірно допустити позивача до складання іспитів щодо попередніх позбавлень та повернути йому посвідчення водія. Подальші суперечливі твердження відповідачів про внесення цих даних до неіснуючої на той час системи «Адмінпрактика» у січні 2022 року ставлять під сумнів доводи відповідачів.

Позивач, звернувшись до державного органу та виконавши всі пред`явлені йому вимоги, діяв добросовісно та мав законні очікування, що дії посадових осіб є правомірними, а виданий йому документ - дійсним.

Суд зазначає, що ризик адміністративних помилок та збоїв у комунікації між державними органами не може покладатися на громадянина, що узгоджується із висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 21 січня 2020 року у справі № 820/5483/17, де зазначено, що фактичне покладення на людину відповідальності за неналежне виконання уповноваженими державними органами своїх функцій не відповідає принципу верховенства права.

Відповдіно, доводи відповідачів не спростовують факту видачі посвідчення водія.

Суд враховує доводи позивача щодо фізичного володіння ним посвідченням водія серії НОМЕР_1 , які підкріплюються опосередкованими доказами, вага та значущість яких суттєво зростає в умовах повної та беззаперечно доведеної відсутності первинних документів у відповідачів. Відповідачі у своїх відзивах та запереченнях нівелюють значення цих доказів, зокрема, наданої позивачем копії повідомлення про накладення штрафу за порушення правил дорожнього руху в Німеччині, характеризуючи його як «неналежний та недостовірний доказ», оскільки він нібито «не містить будь-яких згадок про спірне посвідчення водія». Та, суд вважає таку оцінку не лише поверховою та упередженою, але й такою, що свідчить про свідоме ігнорування відповідачами принципів оцінки доказів, встановлених статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, яка вимагає від суду оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, а також враховувати достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд виходить з того, що в умовах, коли прямі докази (екзаменаційні листи, заяви, паперові журнали обліку тощо), які могли б беззаперечно підтвердити або спростувати факт повернення позивачу посвідчення водія у лютому 2022 року, були фізично знищені внаслідок військової агресії російської федерації, що визнано та документально підтверджено самими ж відповідачами, обов`язок суду полягає у дослідженні саме непрямих (опосередкованих) доказів з особливою ретельністю. Такі докази, хоч і не вказують прямо на головний факт, що підлягає доказуванню, але у своїй сукупності та логічному зв`язку з іншими обставинами справи можуть створювати переконливу картину, достатню для формування внутрішнього переконання судді.

Суд зазначає, що надане позивачем повідомлення про накладення штрафу від 12 квітня 2024 року, виписане окружним управлінням Райн-Неккар (Landratsamt Rhein-Neckar-Kreis) у справі AZ 505.57.307526.3 за правопорушення, вчинене 18 березня 2024 року, не є приватним документом чи простою роздруківкою. Це є офіційним документом, виданим уповноваженим органом державної влади іноземної країни - Федеративної Республіки Німеччина, що має юридичну силу та породжує правові наслідки. У цьому документі чітко ідентифіковано особу правопорушника - громадянина ОСОБА_1 , його дату та місце народження, а також транспортний засіб, яким він керував. Твердження відповідачів, що цей документ є неналежним, оскільки в ньому не вказано серію та номер посвідчення водія, суд вважає необгрунтованим враховуючи, практику правоохоронних органів будь-якої правової держави, відповідно до якої складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо водія транспортного засобу неможливе без попередньої ідентифікації його особи та перевірки його права на керування. Таким документом є саме посвідчення водія. Факт існування цього адміністративного провадження, де позивача зафіксовано як водія, є результатом юридичного факту - пред`явлення ним свого посвідчення водія німецьким поліцейським (свідки: POK Heller, EPHM Golombek). Іншого способу ідентифікувати особу за кермом та встановити її право на керування у поліцейських не було. Таким чином, цей штраф є переконливим опосередкованим доказом того, що станом на 18 березня 2024 року - тобто, більш ніж через два роки після дати, коли, за доводами відповідачів, посвідчення було «здане на збереження», - цей документ фізично знаходився у позивача і був визнаний достатнім для ідентифікації його особи як водія представниками влади Німеччини.

Більше того, суд враховує, що позивач, демонструючи свою добросовісність, вчинив активні дії для отримання додаткових підтверджень. Як свідчать долучені до матеріалів справи роздруківки електронного листування, 9 вересня 2025 року позивач звернувся з офіційним інформаційним запитом до органу, що виписав штраф (), в якому прямо поставив питання: «Яка серія та номер водійського посвідчення використовувалися для створення звіту 505.57.307526.3?».

Суд враховує, що відповідь німецького державного органу, що надійшла 11 вересня 2025 року, яка оцінена судом у сукупності з іншими обставинами. Суд зазначає, що хоча орган, дотримуючись суворих норм європейського законодавства про захист персональних даних (Datenschutz-Grundverordnung), правомірно не надав реквізити документа у відповідь на запит приватної особи, він офіційно підтвердив ключові для цієї справи факти: «У справі AZ 505.57.307526.3 заборону на керування транспортними засобами не було накладено». Ця відповідь, по-перше, остаточно легітимізує та підтверджує автентичність самого факту адміністративного провадження щодо позивача як водія, усуваючи будь-які сумніви щодо достовірності первинного документа про штраф. По-друге, що є ще більш важливим, вона демонструє активну та добросовісну процесуальну поведінку позивача, який вживає всіх можливих заходів для збору та надання доказів.

Таким чином, в умовах доведеної втрати первинної документації суд вважає, що надані позивачем опосередковані докази як повідомлення про штраф та подальше листування з органами іноземної держави набувають особливої доказової ваги. Вони у своїй сукупності створюють логічний та послідовний ланцюг, який підтверджує факт фізичного володіння позивачем посвідченням водія серії НОМЕР_1 у 2024 році.

Суд враховує та зазначає, що на сьогоднішній день строк позбавлення права керування, накладений постановою у справі № 766/11472/21 сплив (9 лютого 2023 року). Отже, у відповідачів відсутні будь-які правові підстави для збереження в ЄДР МВС статусу посвідчення водія позивача як «Здане на збереження». Цей статус є очевидно неправдивим, оскільки документ фізично знаходиться у позивача, та неактуальним, оскільки жодних чинних обмежень щодо позивача не існує.

Таким чином, бездіяльність відповідачів щодо проведення належної верифікації та виправлення помилкових відомостей у державному реєстрі є протиправною, порушує право власності позивача на його посвідчення водія як на «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також створює перешкоди у реалізації права на працю.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідачі як суб`єкти владних повноважень не довели правомірності своєї бездіяльності, встановлене судом порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу витрат у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного сервісного центру МВС (), Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) () про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) щодо не проведення верифікації статусу посвідчення водія ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

3. Зобов`язати Головний сервісний центр МВС () в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) () провести повну та всебічну верифікацію статусу посвідчення водія ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) серії НОМЕР_1 у всіх відповідних реєстрах та базах даних, та за її результатами внести відповідні зміни до Єдиного державного реєстру МВС, змінивши статус посвідчення з «Здане на збереження» на статус, що відображає його дійсність - «Видане».

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.