Справа № 320/57458/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Краснової О.Р.,

представників позивача Макарчука Р.І. і адвоката Калініченка Б.І.,

представника відповідача Познякової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Манад» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Манад» (далі - позивач/ТОВ «Манад») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач/апелянт/ГУ ДПС у Київській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 січня 2024 року № 1785/0709, яким за порушення граничних термінів розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами нараховано штрафні санкції на суму 16 144 169, 31 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував посиланням на те, що Головним управлінням ДПС у Київській області порушено вимоги Податкового кодексу України під час організації та проведення документальної перевірки, за результатами якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Зокрема, наказом від 11 жовтня 2023 року № 2062-п було призначено виїзну перевірку, однак фактично перевірку проведено у приміщенні податкового органу, без виїзду до підприємства, що суперечить положенням пункту 75.1.2 статті 75 та статті 79 ПК України. При проведенні перевірки відповідач не дотримався встановленого порядку витребування документів, оскільки жодних запитів про надання пояснень чи документів на адресу ТОВ «МАНАД» не надсилалося. Також ГУ ДПС не склало та не направило висновку про результати розгляду матеріалів перевірки і відповіді на заперечення до акта перевірки, хоча такі дії є обов`язковими етапами процедурного порядку, що передує прийняттю податкового повідомлення-рішення. За відсутності зазначених дій заступник начальника ГУ ДПС у Київській області Валерія Буділовська не мала правових підстав для ухвалення спірного податкового повідомлення-рішення, а отже, воно прийняте з порушенням компетенції та порядку, визначених законодавством. Під час перевірки контролюючий орган вийшов за межі предмета перевірки та неправомірно зробив висновок про порушення позивачем строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Зобов`язання за зовнішньоекономічним контрактом із компанією RISOIL EUROPE LTD (Болгарія) були належно виконані шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що призвело до припинення взаємних зобов`язань сторін у сумі 755 671, 25 доларів США. У межах цього зарахування товариство припинило зобов`язання з повернення позики контрагенту, натомість останній - зобов`язання зі сплати за поставлений товар. Позивач зазначав, що відповідно до статей 601-602 Цивільного кодексу України таке зарахування є правомірним способом припинення зобов`язань і не суперечить вимогам валютного законодавства. У цьому контексті товариство посилалося на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29 липня 2021 року у справі № 817/1200/15, згідно з якою припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у межах встановлених строків розрахунків не є порушенням валютного законодавства та не тягне відповідальності за ненадходження валютної виручки. Жоден нормативно-правовий акт, у тому числі постанова Національного банку України № 18, не забороняє здійснення зарахування як форми припинення зобов`язань, а обмеження, встановлені Національним банком України, стосуються лише дій банків під час валютного нагляду, а не правовідносин між суб`єктами господарювання. Також ТОВ «МАНАД» зазначало, що контролюючий орган безпідставно не врахував фактичні дані банківських документів щодо повного виконання зобов`язань за іншим контрактом із компанією SC Transylvania Invest SRL (Румунія), де вся сума валютної виручки фактично надійшла на рахунок позивача, а різниця в 15 197, 80 євро є виключно сумою банківської комісії, що не може кваліфікуватися як порушення строків розрахунків. Податковий орган неправильно застосував положення статей 13, 14, 16 Закону України «Про валюту і валютні операції», не встановив фактичних обставин здійснення розрахунків та дійшов безпідставних висновків про порушення строків валютних операцій. Крім того, податковий орган не мав повноважень на проведення повторної перевірки з тих самих питань, оскільки попередня перевірка вже проводилася і за її результатами товариство надавало пояснення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області № 1785/0709 від 18 січня 2024 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто сплачений судовий збір у розмірі 24 224, 00 грн на користь ТОВ «Манад» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДПС у Київській області.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що контролюючий орган мав передбачені Податковим кодексом України підстави для призначення та проведення позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ «Манад», оскільки податковий орган отримав інформацію від Національного банку України про можливе порушення строків розрахунків за ЗЕД-контрактами, направив платнику належно оформлений письмовий запит, а платник у повному обсязі запитуваних документів і пояснень не подав, що відповідає умовам підпунктів 78.1.1, 78.1.5 статті 78 ПК України. Формальне проведення виїзної перевірки у приміщенні податкового органу не свідчить саме по собі про її незаконність, оскільки наказ і направлення платнику були вручені, службові особи допущені, представник позивача був обізнаний та брав участь у перевірці, а така модель перевірки відповідає позиції Верховного Суду щодо допустимості зміни місця її проведення за відсутності порушення прав платника. Разом з тим при визначенні грошового зобов`язання податковий орган неправильно застосував норми валютного законодавства і не врахував належні та допустимі докази припинення зобов`язань позивача за експортним контрактом з нерезидентом RISOIL EUROPE LTD (Болгарія) шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у валюті зобов`язання. Ланцюг договорів позики, подальших договорів про відступлення права вимоги на користь нерезидента та укладені 10 квітня 2023 року договори про зарахування зустрічних вимог свідчать: у позивача й у нерезидента одночасно існували зустрічні однорідні грошові та строкові вимоги в доларах США на ту саму суму (755 671, 25 дол. США), тому їхнє припинення шляхом взаємозаліку відповідало статті 601 ЦК України, статті 203 ГК України й усталеній практиці Верховного Суду щодо допустимості погашення зовнішньоекономічних зобов`язань зарахуванням. Отже, у частині контракту від 16 вересня 2022 року № P1748 фактичної заборгованості позивача не існувало, а підстав для нарахування пені в цій частині контролюючий орган не мав. Крім того, за другим контрактом від 21 жовтня 2022 року № 20221021 з SC TRANSYLVANIA INVEST SRL (Румунія) податковий орган помилково визначив суму «ненадходження» 15 197, 80 євро та неправильно відрахував строк розрахунків від дати митного оформлення 23 жовтня 2022 року. Вже після відвантаження сторони уточнили фактичну кількість і якість товару, покупець склав кредит-ноту, 11 листопада 2022 року укладено додаток № 2, яким ціну і загальну суму поставки було зменшено до 376 486, 49 євро, саме ця сума і була оплачена нерезидентом. Різниця в 500, 75 євро, яку податкова служба врахувала як «несплату», є банківською комісією, що утримувалася банком з кожного платежу і підтверджена довідками АТ «ОТП Банк» та бухгалтерськими документами, а тому не може кваліфікуватися як порушення граничних строків розрахунків чи як ненадходження валютної виручки. Таким чином, фактичне виконання зобов`язань за румунським контрактом податковим органом було не враховане, що призвело до безпідставного нарахування пені. Постанова Національного банку України № 18 у воєнний період справді забороняє банкам знімати експортні операції з валютного нагляду на підставі документів про зарахування, однак ця заборона стосується саме банку як агента валютного нагляду і не скасовує цивільно-правової можливості резидента припинити зобов`язання зарахуванням. А отже, відповідач, застосовуючи фінансову відповідальність, повинен був враховувати норми Закону «Про валюту і валютні операції» та правову позицію Верховного Суду, за якою зарахування в межах строку розрахунків виключає відповідальність резидента за ненадходження виручки.

В апеляційній скарзі ГУ ДПС у Київській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що суд першої інстанції безпідставно визнав правомірним припинення зобов`язань між ТОВ «МАНАД» та компанією RISOIL EUROPE LTD (Болгарія) шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, хоча така операція не передбачена валютним законодавством як підстава для завершення валютного нагляду.

Апелянт наголошує, що відповідно до пункту 14-6 постанови Національного банку України № 18 банк не має права завершувати валютний нагляд на підставі документів про зарахування, відступлення права вимоги чи переведення боргу. Отже, навіть якщо позивач і вчинив зарахування у межах договірних відносин із нерезидентом, це не звільняє його від обов`язку забезпечити надходження іноземної валюти на свій рахунок в уповноваженому банку, а відтак не усуває складу правопорушення, передбаченого статтею 13 Закону України «Про валюту і валютні операції». Крім того, судом не враховано відсутність однорідності вимог, оскільки взаємозалік проведено між різними валютами - зобов`язання позивача за ЗЕД-контрактом виражені у доларах США, тоді як за договорами позики, на які він посилається, - у гривнях. Така різниця, на переконання апелянта, виключає можливість правомірного зарахування відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України. Також суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам фактичного надходження валютної виручки за контрактом із SC Transylvania Invest SRL (Румунія). Податковим органом встановлено неповне надходження коштів у сумі 500, 75 євро, яке позивач безпідставно пояснив банківською комісією, не надавши при цьому жодних підтвердних документів. Таким чином, на думку апелянта, суд помилково визнав це технічною різницею, не дослідивши матеріали банківських виписок і контрактних умов у сукупності. Окрім цього, рішення суду ґрунтується на помилковому тлумаченні принципу свободи валютних операцій, оскільки під час воєнного стану діють спеціальні валютні обмеження та заходи захисту, встановлені Національним банком України, які мають пріоритет перед загальними нормами цивільного законодавства. Суд першої інстанції вийшов за межі предмета доказування, не дослідив повноту наданих документів і фактично підмінив компетенцію Національного банку України, визнавши дії позивача законними без урахування обмежень, встановлених нормативно-правовими актами регулятора.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач підтримав рішення суду першої інстанції, просив залишити його в силі. Зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не спростовують встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та не ґрунтуються на належних і допустимих доказах. Позивач наголосив, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував фактичні обставини справи, надав оцінку усім наданим доказам і правильно застосував норми матеріального права. Здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог між ним і компанією RISOIL EUROPE LTD (Болгарія) відбулося у межах встановлених строків розрахунків і є законним способом припинення зобов`язань відповідно до статей 601-602 ЦК України. На підтвердження цього надано договори позики, договори про відступлення права вимоги та документи про взаємозалік, які підтверджують, що сторони мали одночасні, однорідні, строкові й грошові вимоги в одній валюті (доларах США). Отже, на момент перевірки будь-якої заборгованості перед нерезидентом не існувало, а тому підстави для нарахування пені були відсутні. Позивач також зазначив, що постанова Національного банку України № 18, на яку посилається податкова, регулює діяльність банків як агентів валютного нагляду, але не забороняє суб`єктам господарювання припиняти зобов`язання шляхом взаємозаліку. Отже, норми цього акта не можуть бути підставою для застосування фінансової відповідальності до резидента. Крім того, положення статей 13-14 Закону «Про валюту і валютні операції» не містять прямої заборони зарахування, а лише визначають обов`язок забезпечення надходження виручки, який позивач виконав у цивільно-правовий спосіб. Стосовно контракту з SC Transylvania Invest SRL (Румунія), то сума у 500, 75 євро, яку ДПС вважає ненадходженням, фактично становить банківську комісію, утриману банком при перерахуванні коштів, що підтверджується відповідними платіжними документами та довідками банку. Таким чином, фактичне виконання умов контракту було повним, а суд першої інстанції правильно встановив цю обставину. Твердження апелянта про відсутність однорідності вимог є безпідставним, оскільки всі договори, на підставі яких здійснено взаємозалік, укладалися у валюті зобов`язання - доларах США. Саме тому зарахування було проведене відповідно до вимог ЦК України та підтверджене первинними документами бухгалтерського обліку.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2022 року між ТОВ «Манад» та нерезидентом RISOIL EUROPE LTD (надалі нерезидент (Болгарія) або Покупець) було укладено контракт № Р1748 на поставку 3 500, 00 метричних тон кукурудзи (+/-2 % в опціоні покупця) за ціною 215, 00 доларів США за 1 м/т., строк поставки з 18 вересня 2022 року по 28 вересня 2022 року, умови поставки пункт поставки СРТ, форма контракту GAFTA № 78, пункт поставки один з терміналів порту/-ів Одеса/Південний/Чорноморськ відповідно до інструкцій Покупця (далі - Контракт).

Згідно з пунктом 3.2. Контракту приймання товару (кукурудзи) здійснюється за вагою, визначеною при перезважуванні транспортних засобів на повірених вагах терміналу порту Одеса/Південний/Чорноморськ і ця вага є остаточною для взаєморозрахунків між сторонами Контракту.

За умовами пункту 5.5. Контракту приймання товару підтверджується Актом приймання передачі, а право власності на товар переходить до нерезидента (Болгарія) в дату отримання Повідомлення про фактичне вивезення на експорт товару і за умовами пункту 5.2. контракту покупець зобов`язується забезпечити розвантаження, приймання, зберігання на терміналі й навантаження товару на судно за власний рахунок.

Відповідно до підпункту 8.1.1. пункту 8.1. Контракту Покупець здійснює оплату в розмірі 100 % від вартості партії після оформлення коносаменту та фактичного вивезення товару на експорт (перетину кордону України) та надання передбачених контрактом документів.

Факт поставки кукурудзи у пункт поставки Чорноморськ-Порт-експорт, одержувач вантажу - ТОВ «СП Рисоіл Термінал», підтверджується залізничними накладними № 33016064, № 33020207 від 21 вересня 2022 року, № 33030396 від 22 вересня 2022 року, № 33039041 від 23 вересня 2022 року, № 33048265 від 24 вересня 2022 року, № 33062167 від 26 вересня 2022 року, № 33067406, № 33071580 від 27 вересня 2022 року, № 33079807.

01 жовтня 2022 року здійснено декларування та в митних органах оформлено періодичну митну декларацію № UA500090/2022/011741 на експорт товару, а саме на 3 570, 00м/т. кукурудзи на суму 767 550, 00 доларів США.

12 жовтня 2022 року, за результатами розвантаження вагонів на зерновому терміналі ТОВ «СП Рисоіл Термінал» Покупцем отримано 3 514, 75м/т. кукурудзи вартістю 755 671, 25 доларів США та 12.10.2022 складено Акт приймання-передачі кукурудзи (п. 3.2. та п. 5.5. контракту), а зазначена кількість є остаточною для взаєморозрахунків між Сторонами. 12 жовтня 2022 року з зернового терміналу ТОВ СП «Рисоіл Термінал» на тихогруз «Lugano» завантажено 3 507, 73 м/т. кукурудзи, при цьому природні втрати в результаті прийому, розміщення, накопичування та зберігання склали 7,02 тони вартістю 1 509, 30 доларів США, що підтверджується довідкою ТОВ СП «Рисоіл Термінал».

12 жовтня 2022 року згідно з повідомленням Митних органів до періодичної МД № UA500090/2022/011741 тихогруз «Lugano» завантажений, включаючи поставлену Підприємством кукурудзу у кількості 3 507, 73м/т., перетнув державний кордон.

19 жовтня 2022 року здійснено декларування та в митних органах оформлено додаткову митну декларацію № UA500090/2022/013079 на 3 507, 73м/т. кукурудзи на суму 754 161, 95 доларів США до періодичної митної декларації № UA500090/2022/011741 від 01 жовтня 2022 року.

У зв`язку із необхідністю залучення оборотних коштів для здійснення своєї господарської діяльності ТОВ «Манад» отримало у позику кошти в наступних суб`єктів підприємницької діяльності:

1) ТОВ «САН-КОРН» згідно з договором позики № 22/0927-1 від 27 вересня 2022 року в сумі 23 566 209, 31 грн.

2) ТОВ «Гран Біналь» згідно з договором позики № 221108/2 від 08 листопада 2022 року в сумі 9 695 000, 00 грн.

Між ТОВ «Манад» та його контрагентами були укладені договори про внесення змін до договорів позики № 22/0927-1 від 27 вересня 2022 року (договір від 30 грудня 2022 року) та № 221108/2 від 08 листопада 2022 року (договір від 28 грудня 2022 року), якими сторони погодили можливість визначати суму позики в еквіваленті до іноземної валюти (євро або долар США) із застосуванням відповідного валютного курсу у вимозі про повернення позики або на дату уступки права вимоги. Отже, у договорах позики було закріплено право сторін фіксувати грошові зобов`язання у валютному еквіваленті.

За умовами договорів позики, строк повернення позики визначається моментом пред`явлення письмової вимоги та сторони домовились, що вправі визначити суми позики еквівалентно до іноземної валюти Євро/долар США, застосування курсу Євро/ долар США до гривні у вимозі про повернення позики або на дату уступки права вимоги і про можливість виконання зобов`язання з повернення позики шляхом заліку (зарахування) (відповідно до Договору 1 від 30 грудня 2022 року про зміни до Договору позики № 22/0927-1 та Договору № 1 від 28 грудня 2022 року про внесення змін у Договір позики № 221108/2).

03 квітня 2023 року ТОВ «САН-КОРН» по договору уступки права вимоги № 9-MV/RL уступило право вимоги до позивача за зазначеним договором позики на суму 20 062 742, 43 грн, що еквівалентно 548 633, 05 доларів США новому кредитору VITATEX TRADING Kft. (Угорщина), яке у свою чергу уступило право вимоги на суму 548 633, 05 доларів США нерезиденту (Болгарія), що підтверджується договором уступки права вимоги № VR-001 від 03 квітня 2022 року, і таким чином RISOIL EUROPE LTD стало кредитором відносно ТОВ «Манад» на суму 548 633, 05 доларів США по договору позики № 22/0927-1 від 27 вересня 2022 року та направило письмову вимогу від 04 квітня 2022 року до позивача про повернення суми позики в сумі 548 633, 05 доларів США.

ТОВ «ГРАН БІНАЛЬ» 03 квітня 2023 року по договору уступки права вимоги № 10-MV/GB уступило право вимоги до ТОВ «Манад» по зазначеному договору позики на суму 7 571 097, 24 грн, що еквівалентно 207 038, 20 доларів США новому кредитору VITATEX TRADING Kft., (Угорщина), яке у свою чергу уступило право вимоги на суму 207 038, 20 доларів США до RISOIL EUROPE LTD, що підтверджується договором уступки права вимоги № VR-002 від 03 квітня 2022 року і таким чином RISOIL EUROPE LTD стало кредитором відносно позивача на суму 207 038, 20 доларів США по договору позики № 221108/2 від 08 листопада 2022 року та направило письмову вимогу від 04 квітня 2022 року до ТОВ «Манад» про повернення позики в сумі 207 038, 20 доларів США.

10 квітня 2023 року між ТОВ «Манад» та RISOIL EUROPE LTD укладено договори про зарахування зустрічних грошових вимог № MS/1/1748, № MS/2/1748, відповідно до яких сторони домовились про залік (зарахування) та припинення грошових зобов`язань один до одного по договорах позики № 22/0927-1 від 27 вересня 2022 року, № 221108/2 від 08 листопада 2022 року на суму 755 671, 25 доларів США та грошові зобов`язання по контракту № Р1748 від 16 вересня 2022 року.

21 жовтня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манад» (Продавець) та компанією SC Transylvania Invest SRL (Румунія, Покупець) укладено контракт №20221021 на поставку кукурудзи врожаю 2021 року українського походження в кількості 1 540,00 мт ±5% за вибором продавця, за ціною 235,00 євро за 1 метричну тонну, на загальну суму 389 620 євро. Строк поставки визначено з 21 жовтня по 20 листопада 2022 року, спосіб поставки - залізничним транспортом, пункт поставки - DAP Д`яково-Халмеу (Україна/Румунія). Станція Д`яково є прикордонною з боку України, а Халмеу - з боку Румунії.

Відповідно до пункту 7 Контракту швидкість розвантаження на станції Халмеу становить 10 вагонів на добу. У пункті 2 сторони погодили якісні показники товару, а в пунктах 3, 4 і 5, що остаточна якість і кількість визначається у пункті розвантаження за результатами перевантаження з вагонів, згідно зі звітом про якість і кількість. Покупець має право зменшити ціну у разі невідповідності якісним показникам, а коригування за кількістю чи якістю здійснюється на підставі кредитної ноти, що надається Покупцем разом зі звітами з кінцевого пункту розвантаження.

Згідно із пунктами 5 та 9 конгракту сторони домовились, що коригування різниці в якості та кількості буде здійснюватися на підставі кредитної ноти, виданої Покупцем та переданої Продавцю разом зі звітами про якість та кількість з кінцевого пункту розвантаження.

Коригування різниці в якості та кількості буде здійснюватися на підставі кредитної ноти, виданої Покупцем та переданої Продавцю разом зі звітами про якість та кількість з кінцевого пункту розвантаження. Строк оплати - протягом 5 робочих днів після отримання, визначення якості та кількості, у місті призначення.

Згідно з пунктом 12 Контракту, ризики щодо товару переходять до Покупця з моменту доставки вагонів у місце призначення, тоді як право власності - після здійснення повної оплати.

На виконання умов контракту 23 жовтня 2022 року ТОВ «Манад» здійснило відправку 1 546,18 мт кукурудзи із станції Березань до станції Д`яково-Халмеу (Румунія) у власних зерновозах, що підтверджується залізничною накладною № 414235 від 23 жовтня 2022 року. У цей же день оформлено митну декларацію № UA100190/2022/008185, у звичайному режимі (код ЕК/10/АА), за якою задекларовано 1 546, 18 мт кукурудзи на суму 391 183, 54 євро (253 євро за 1 мт), що підтверджується відомостями у графі 1 МД символами ЕК/10/АА, а за класифікатором типів декларацій, АА- це оформлення МД у звичайному режимі, класифікатори ЕК/10 означають Експорт (остаточне вивезення) товару, а також виписано інвойс на аналогічну суму.

Фактичне перетинання кордону відбувалося поетапно: 29 жовтня 2022 року - 281,28 мт; 30 жовтня 2022 року - 421,88 мт; 31 жовтня 2022 року - 843,02 мт.

Згідно зі звітом про якість і кількість товару від 10 листопада 2022 року, за результатами розвантаження фактично отримано 1 541,62 мт кукурудзи, що на 4,56 мт менше задекларованої кількості. У той же день складено кредит-ноту на зменшення вартості на 14 697,05 євро.

11 листопада 2022 року сторони уклали Додаток № 2 до Контракту, яким погодили нову ціну - 244,21 євро за 1 мт на фактичну кількість 1 541,62 мт, на загальну суму 376 486, 49 євро. Покупець зобов`язався сплатити цю суму за інвойсом № 23-10 від 21 жовтня 2022 року. Таким чином, сума оплати за контрактом стала меншою на 14 697, 05 євро, ніж зазначено в митній декларації.

Факт розрахунку на погоджену сторонами контракту суму коштів підтверджується наявними у справі доказами: SWIFT-роздруківками, листом АТ «ОТП Банк» від 17 листопада 2023 року № 70-1-1/2282, банківськими виписками, карткою рахунку та оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 362. Згідно з цими документами, на рахунок ТОВ «Манад» у період з 06 грудня 2022 року по 24 лютого 2023 року надійшло 376 486, 49 євро, з яких 500, 75 євро утримано як банківська комісія.

ГУ ДПС у Київській області на підставі наказу № 2062-п від 11 жовтня 2023 року про проведення позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ «МАНАД», виданого відповідно до пункту 75.1.2 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та статті 82 Податкового кодексу України, було проведено позапланову документальну виїзну перевірку товариства з питань дотримання вимог валютного законодавства у частині своєчасного надходження валютної виручки за зовнішньоекономічними контрактами.

Підставою для її проведення стала інформація, отримана від Національного банку України, щодо можливого порушення ТОВ «МАНАД» строків розрахунків за експортними контрактами з іноземними контрагентами RISOIL EUROPE LTD (Болгарія) та SC Transylvania Invest SRL (Румунія).

В основу висновків акта перевірки від 31 жовтня 2023 року № 23172/10-36-07-09/32670436 лягло те, що за результатами аналізу документів та інформації, отриманої від уповноважених банків, ТОВ «МАНАД» не забезпечило надходження виручки за вказаними експортними контрактами на свої валютні рахунки у встановлений законом строк - 180 календарних днів з дати митного оформлення товару. Контролюючим органом зазначено, що за контрактом із RISOIL EUROPE LTD (Болгарія) станом на дату складання акта виручка у сумі 754 161, 95 доларів США на рахунок позивача фактично не надійшла, а проведене товариством зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами не може розглядатись як належне виконання валютного зобов`язання.

Податковий орган виходив із того, що відповідно до пункту 14-6 постанови Правління Національного банку України № 18 від 24 лютого 2022 року банки не мають права завершувати валютний нагляд за експортними операціями резидента на підставі документів про зарахування, відступлення права вимоги або переведення боргу, а отже, такі операції не припиняють обов`язку резидента щодо зарахування валютної виручки. Таким чином, зарахування між ТОВ «МАНАД» і нерезидентом (Болгарія) не може свідчити про виконання обов`язку з надходження валютної виручки, а тому товариством порушено вимоги частини другої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції».

Крім того, у частині контракту з SC Transylvania Invest SRL (Румунія) податковим органом встановлено ненадходження валютних коштів у розмірі 15 197, 80 євро, що також є порушенням строків розрахунків. При цьому доводи позивача про те, що зазначена сума становить банківську комісію, ГУ ДПС відхилило через відсутність підтвердних документів від банку.

З огляду на наведене, в акті перевірки зроблено висновок про порушення ТОВ «МАНАД» валютного законодавства за обома контрактами та нараховано пеню за весь період прострочення у сумі 16 147 595, 35 грн.

Не погодившись з Актом перевірки, позивач подав до податкового органу заперечення, за результатами розгляду яких 05 грудня 2023 року ГУ ДПС у Київській області видано наказ № 2398-пp з посиланням на пункт 78.1.5. статті 78, статтю 82, пункт 86.7.4. статті 86 Податкового кодексу України про проведення позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ «МАНАД».

За результатами перевірки було складено Акт перевірки від 20 грудня 2023 року № 28065/10-36-07-09/32670436, в якому зазначено про порушення граничних термінів розрахунків з нерезидентом «SC TRANSYLVANIA INVEST SRL» (Румунія) на загальну суму 391 183, 54 Євро, та з «RISOIL EUROPE LTD» (Болгараія) - 754 161, 95 доларів США і залишено без змін суму пені в розмірі 16 147 595, 35 грн.

На підставі акта перевірки прийнято податкове-повідомлення рішення від 18 січня 2024 року № 1785/0709, яким встановлено порушення ТОВ «МАНАД» частини другої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» та про застосування штрафних санкцій на суму 16 144 169, 31 грн за порушення граничних термінів розрахунків за двома зазначеними вище зовнішньоекономічними контрактами.

Відповідно до розрахунку пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, складеного на підставі частини п`ятої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», загальна сума пені визначена виходячи з кількості днів прострочення, ставки 0,3 % за кожен день, офіційного курсу НБУ на відповідні дати та сум заборгованості за двома зовнішньоекономічними контрактами, укладеними ТОВ «Манад» з нерезидентами.

Загальна сума пені становить 16 144 169, 31 грн, у тому числі:

- 15 802 564, 55 грн (191 днів) за контрактом від 16 вересня 2022 року № P1748, укладеного із «Risoil Europe» LTD (Болгарія);

- 341 604, 76 грн (187 днів) за контрактом від 21 жовтня 2022 року № 20221021, укладеного із «Transilvania Invest» LTD (Румунія).

Позивач, вважаючи протиправним прийняте податковим органом податкове повідомлення-рішення, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Щодо правомірності проведення перевірки, колегія суддів зазначає, що у ГУ ДПС у Київській області були наявні визначені Податковим кодексом України підстави для призначення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МАНАД», а порядок її проведення відповідав установленим вимогам законодавства.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи наділені правом, зокрема, безоплатно отримувати від платників податків документи та інформацію, пов`язану з дотриманням податкового й валютного законодавства (підпункт 20.1.2); проводити перевірки платників податків у порядку, визначеному ПК України (підпункт 20.1.4).

Механізм витребування такої інформації деталізовано у пункті 73.3 статті 73 ПК України, за яким податковий орган має право надіслати платнику обов`язковий письмовий запит, який повинен містити підстави запиту, перелік запитуваних документів і бути підписаний керівником та скріплений печаткою. Такий запит надсилається, зокрема, у разі виявлення податковою службою або отримання від інших державних органів інформації про можливе порушення резидентом валютного законодавства. У такому випадку на платника покладається обов`язок у 15-денний строк надати пояснення та документи.

З матеріалів справи слідує, що ГУ ДПС у Київській області на підставі інформації ДПС України, отриманої від Національного банку України, про можливі порушення ТОВ «МАНАД» граничних строків розрахунків за контрактами від 16 вересня 2022 року № P1748 та від 21 жовтня 2022 року № 20221021, направило на адресу товариства письмовий запит від 12 червня 2023 року № 12975/12/10-36-07-09. Запит відповідав вимогам пункту 73.3 ПК України та містив підставу (інформація Національного банку України про порушення строків розрахунків), чіткий перелік документів і був належно підписаний.

Позивач у наданий законом строк усіх запитуваних відомостей не подав, що встановлено листом ТОВ «МАНАД» від 25 липня 2023 року та відображено в матеріалах справи.

За таких обставин у контролюючого органу виникло право перейти до наступного етапу контролю, зокрема призначення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, який прямо передбачає можливість проведення такої перевірки у випадку, коли платник не надає пояснень і документальних підтверджень на обов`язковий письмовий запит щодо можливих порушень валютного законодавства.

На виконання цих норм ГУ ДПС у Київській області видало наказ від 11 жовтня 2023 року № 2062-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МАНАД». Вимоги статті 78.4 і статті 81 ПК України щодо оформлення наказу та допуску до перевірки були дотримані: копію наказу та направлення вручено уповноваженій особі платника під підпис, перевірку проводили посадові особи, зазначені в направленні, у визначені наказом строки, з перевіркою конкретного періоду діяльності.

Надалі, після складання першого акта від 31 жовтня 2023 року і подання платником заперечень, податковий орган, користуючись ще однією самостійною підставою, передбаченою підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК України (подання платником заперечень до акта перевірки), правомірно видав наказ від 05 грудня 2023 року № 2398-пр про проведення повторної документальної позапланової перевірки з метою з`ясування обставин, викладених у запереченнях. Ця процедура прямо передбачена пунктом 86.7 статті 86 ПК України: якщо для розгляду заперечень потрібні додаткові перевірочні дії, контролюючий орган може їх провести й за результатами скласти новий акт.

Апеляційний суд також бере до уваги правову позицію Верховного Суду (постанова від 28 лютого 2019 року у справі № 820/437/18), згідно з якою ненадання платником податків інформації на належним чином оформлений запит податкового органу дає контролюючому органу право на призначення документальної позапланової перевірки, а сам факт наявності у податкового органу первинної інформації про порушення не означає, що порушення вже доведені, саме для їх перевірки і призначається перевірка.

Так само враховуються висновки Верховного Суду у постанові від 25 листопада 2021 року у справі № 440/1961/19 про те, що проведення виїзної перевірки у приміщенні податкового органу за відсутності заперечень платника і при забезпеченні його участі не тягне протиправності самої перевірки.

Отже, з урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у податкового органу були наявні належні та достатні підстави для призначення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МАНАД», оскільки така ґрунтувалася на отриманій від Національного банку України інформації про можливе порушення товариством граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами та ненаданні позивачем відповідей на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, що відповідає вимогам підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

За таких обставин посилання позивача на незаконність самої перевірки або порушення порядку її проведення не підтверджуються матеріалами справи і не можуть бути визнані підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

Щодо суті встановлених податковим органом порушень, слід зазначити про таке.

Відповідно до підпунктів 14.1.39., 14.1.162. пункту 14.1. статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Згідно з підпунктами 16.1.7., 16.1.8. пункту 16.1. статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема: подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством; виконувати законні вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів з питань оподаткування та митної справи і підписувати акти (довідки) про проведення перевірки.

У свою чергу контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів (підпункт 19-1.1.4. пункту 19-1.1. статті 19-1 ПК України).

Також контролюючі органи забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 19-1.1.34., пункту 19-1.1. статті 19-1 ПК України).

За приписами підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до підпункту 111.1.1. пункту 111.1. статті 111 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються юридична відповідальність, зокрема, фінансова.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (пункт 111.2. статті 111 Кодексу).

За приписами пункту 102.1. статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, контролюючий орган, у даному випадку відповідач, наділений повноваженнями здійснювати контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, а також застосовувати до платників податків фінансову відповідальність у вигляді пені за порушення строків проведення відповідних розрахунків.

Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII (далі - Закон № 2473-VIII) визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.

Метою цього Закону є забезпечення єдиної державної політики у сфері валютних операцій та вільного здійснення валютних операцій на території України.

За приписами частини першої статті 1 Закону № 2473-VIII у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема:

- валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак: а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта; б) торгівля валютними цінностями; в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей;

- валютний нагляд - система заходів, спрямованих на забезпечення дотримання суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами валютного законодавства;

- валютні цінності - національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали;

- іноземна валюта: а) грошові знаки грошових одиниць іноземних держав у вигляді банкнот, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави або групи іноземних держав, а також вилучені або такі, що вилучаються з обігу, але підлягають обміну на грошові знаки, що перебувають в обігу; б) кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах, виражені у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях (зокрема у спеціальних правах запозичення), що належать до виплати в іноземній валюті; в) електронні гроші, номіновані у грошових одиницях іноземних держав та (або) банківських металах;

- нерезиденти, окрім іншого, юридичні особи та інші суб`єкти господарювання з місцезнаходженням за межами України, які створені та діють відповідно до законодавства іноземної держави, у тому числі ті, частки участі в яких належать резидентам;

- суб`єкти валютних операцій - резиденти та (або) нерезиденти, які здійснюють валютні операції.

Згідно з частиною четвертою, дев`ятою статті 11 Закону № 2473-VIII органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.

Органи валютного нагляду мають право проводити перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства визначеними частинами п`ятою і шостою цієї статті суб`єктами здійснення таких операцій. Під час проведення перевірок з питань дотримання вимог валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок, надання доступу до систем автоматизації валютних операцій, підтвердних документів та іншої інформації про валютні операції, а також пояснень щодо проведених валютних операцій, а агенти валютного нагляду та інші особи, які є об`єктом таких перевірок, зобов`язані безоплатно надавати відповідний доступ, пояснення, документи та іншу інформацію.

За частин першою, другою, четвертою, п`ятою статті 13 Закону № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

За окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку.

Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Згідно з пунктом 14-2 постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.

Відповідно до підпункту 2 пункту 7 Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 7 (далі - Інструкція № 7), банк розпочинає відлік встановлених Національним банком граничних строків розрахунків з дати:

1) оформлення МД типу ЕК-10 «Експорт», ЕК-11 «Реекспорт» на продукцію, що експортується (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню), або підписання акта або іншого документа, що засвідчує поставку нерезиденту товару відповідно до умов експортного договору (якщо товар згідно із законодавством України не підлягає митному оформленню), - за операціями з експорту товарів;

2) здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта), а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - здійснення банком платежу на користь нерезидента (списання коштів з рахунку банку) - за операціями з імпорту товарів.

Відповідно до пункту 8 Інструкції № 7 Банк для здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів самостійно визначає систему заходів (уключаючи фіксацію цих операцій з дотриманням принципів актуальності, достовірності та інформативності).

Підпунктом 2 пункту 9 Інструкції № 7 встановлено, що Банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків:

- у разі експорту товару - після зарахування на поточний рахунок резидента в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента за товар (уключаючи кошти, переказані резидентом із власного рахунку, відкритого за кордоном, якщо розрахунки за експорт товару здійснювалися через рахунок резидента, відкритий за кордоном, та резидентом подано документи іноземного банку, які підтверджують зарахування коштів від нерезидента за товар), або від банку (резидента або нерезидента) за документарним акредитивом, відкритим на користь резидента за операцією з експорту товару, або в порядку, визначеному пунктом 16-2 розділу IV цієї Інструкції.

Підпунктом 5 пункту 10 Розділу ІІІ Інструкції № 7 Банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності:

- документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов:

- вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями;

- вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги;

- між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.

У разі запровадження Національним банком заходу захисту у вигляді обов`язкового продажу частини надходжень в іноземній валюті банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог:

- в іноземній валюті 1 групи Класифікатора іноземних валют і банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року № 34 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 19 квітня 2016 року № 269) (зі змінами)/російських рублях (незалежно від суми операції);

- в інших валютах (якщо загальна сума зобов`язань, що припиняються зарахуванням у межах одного договору щодо експорту товарів, перевищує в еквіваленті 500000 євро за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком України на дату припинення зобов`язань зарахуванням однорідних зустрічних вимог).

Вимоги абзаців п`ятого - сьомого підпункту 5 пункту 10 розділу III цієї Інструкції не поширюються на випадки завершення здійснення валютного нагляду в разі припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог за операціями операторів телекомунікацій з оплати міжнародних телекомунікаційних послуг (міжнародного роумінгу та пропуску міжнародного трафіка);

Згідно з пунктом 25 Інструкції № 7 Банк відповідно до Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 13 листопада 2018 року № 120, надає Національному банку інформацію про виявлені факти ненадходження в установлені Національним банком граничні строки розрахунків або строки, визначені у висновках, грошових коштів, товарів (або незавершення у граничні строки розрахунків імпортних операцій резидентів без увезення продукції на територію України), уключаючи такі факти за власними операціями банку.

З аналізу наведених норм чинного законодавства можливо дійти висновків, що виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки визначені законодавством, а у разі порушення встановлених строків до резидента застосовується відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості, за кожний день прострочення, при цьому передбачено можливість зняття експортної операції з контролю (завершення здійснення банком валютного нагляду) через припинення зобов`язань між резидентом і нерезидентом як шляхом їх виконання, так і у разі припинення зобов`язання в інший спосіб, зокрема, відступленням права вимоги та зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності умов, передбачених підпунктом 2 пункту 9 та підпунктом 5 пункту 10 розділу III Інструкції № 7.

Одним із принципів валютного регулювання, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону 2473-VIII є свобода здійснення валютних операцій, що передбачає, зокрема право фізичних та юридичних осіб - резидентів укладати угоди з резидентами та (або) нерезидентами та виконувати зобов`язання, пов`язані з цими угодами, у національній валюті чи в іноземній валюті, у тому числі відкривати рахунки у фінансових установах інших країн; запровадження обмежень і заходів захисту виключно з підстав та у порядку, визначених законом, з метою забезпечення стабільності фінансової системи і рівноваги платіжного балансу України; недопущення неправомірного і необґрунтованого втручання держави у валютні операції.

Згідно з статтею 3 Закону № 2473-VIII відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону.

У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону.

Закони України та інші нормативно-правові акти валютного законодавства, що встановлюють нові обов`язки для суб`єктів валютних операцій або погіршують їхнє становище, не мають зворотної сили.

У разі якщо норма цього Закону чи нормативно-правового акту Національного банку України, виданого на підставі цього Закону, або норми інших нормативно-правових актів Національного банку України допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків резидентів та нерезидентів у сфері здійснення валютних операцій або повноважень органів валютного нагляду, така норма трактується в інтересах резидентів та нерезидентів.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 вказаного Закону валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту.

Свобода здійснення валютних операцій забезпечується шляхом дотримання принципів валютного регулювання, встановлених цим Законом.

Засоби захисту, які можуть запроваджуватись Національним банком України передбачені частиною першою статті 12 Закону № 2473-VIII, до них відносяться: 1) обов`язковий продаж частини надходжень в іноземній валюті у межах, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку України; 2) встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів; 3) встановлення особливостей здійснення операцій, пов`язаних із рухом капіталу; 4) запровадження дозволів та (або) лімітів на проведення окремих валютних операцій; 5) резервування коштів за валютними операціями; 6) заходи відповідно до статті 7-1 Закону України «Про Національний банк України», виключний перелік яких визначається нормативно-правовими актами Національного банку України.

Постановою Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі також - Постанова №18) встановлено, що банки продовжують роботу з урахуванням обмежень, визначених цією постановою. Банкам забороняється проводити операції, що порушують визначені цією постановою обмеження, сприяють або можуть сприяти їх уникненню.

Пунктом 14-2 Постанови № 18 передбачено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.

Відповідно до пункту 14-4 Постанови № 18 розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 14-2 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 14-3 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 14-3 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні.

Пунктом 14-6 Постанови № 18 встановлено, що банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16 квітня 1991 року № 959-XII (далі - Закон № 959-XII) зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Статтею 2 Закону № 959-XII визначено, що суб`єкти господарської діяльності України та іноземні суб`єкти господарської діяльності при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності керуються такими принципами, серед яких зокрема:

- принцип свободи зовнішньоекономічного підприємництва, що полягає у: праві суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності добровільно вступати у зовнішньоекономічні зв`язки; праві суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності здійснювати її в будь-яких формах, які прямо не заборонені чинними законами України; обов`язку додержувати при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності порядку, встановленого законами України.

- принцип верховенства закону, що полягає у: регулюванні зовнішньоекономічної діяльності тільки законами України; забороні застосування підзаконних актів та актів управління місцевих органів, що у будь-який спосіб створюють для суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності умови менш сприятливі, ніж ті, які встановлені законами України.

Статтею 5 Закону № 959-XII передбачено, що всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності незалежно від форми власності та інших ознак мають рівне право здійснювати будь-які види зовнішньоекономічної діяльності та дії щодо її провадження, у тому числі будь-які валютні операції та розрахунки в іноземній валюті з іноземними суб`єктами господарської діяльності, що прямо не заборонені або не обмежені законодавством, у тому числі заходами захисту, запровадженими Національним банком України відповідно до Закону України «Про валюту і валютні операції».

Втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб`єктів у випадках, не передбачених цим Законом, в тому числі і шляхом видання підзаконних актів, які створюють для її здійснення умови гірші від встановлених в цьому Законі, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

Відповідно до положень статті 6 Закон № 959-XII» суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнано недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або міжнародних договорів України.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 92 Конституції України правові засади і гарантії підприємництва визначаються виключно Законами України.

Цивільний кодекс України у статті 3 констатує свободу підприємницької діяльності серед загальних засад цивільного законодавства, а Господарський кодекс України визначає її одним із загальних принципів господарювання.

Загальні принципи підприємницької діяльності, сформульовані у статті 44 Господарського кодексу України, відповідно до якої підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одним із способів припинення зобов`язань у цивільному праві є зарахування, при якому погашаються зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги (ст. 601 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в частині третій статті 203 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог контрагентів є одним із законних засобів врегулювання сторонами своїх взаємних зобов`язань.

Зарахування є односторонньою операцією, для якої достатньо заяви однієї сторони. Проте, воно може здійснюватися за згодою обох сторін - у разі підписання ними угоди про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

При застосуванні наведених норм слід виходити з того, що зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки. Що ж до однорідності вимог, то вона визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.

Із цього приводу Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в низці судових рішень дотримуються послідовної позиції щодо умов, яким мають відповідати вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, зокрема, вони мають: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їхню правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (постанова від 31 січня 2020 року у справі № 1340/3649/18; постанова від 16 квітня 2019 року у справі № 911/483/18; постанова від 21 листопада 2018 року у справі № 755/9929/15-ц).

Відтак, чинним законодавством не заборонено та не обмежено законні форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, що не передбачають, власне, надходження іноземної валюти на рахунок резидента. Так само, чинне законодавство не пов`язує застосування інституту зарахування однорідних зустрічних вимог з певними видами договорів як обов`язковою умовою припинення зобов`язання у такий спосіб, крім випадків, коли зарахування не допускається.

Таким чином, спеціальними законами, зокрема, Законом № 959-ХІІ, Законом № 185/94-ВР, Цивільним та Господарським кодексами України не заборонено, а окремими з них - навіть прямо передбачено зарахування зустрічних однорідних вимог як вид припинення зобов`язання за зовнішньоекономічними договорами.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2023 року справа № 813/1342/16, від 15 серпня 2024 року № 580/4079/23.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 16 липня 2025 року у справі № 320/29423/23, вирішуючи спір за аналогічних правовідносин з аналогічним суб`єктним складом, дійшов наступних висновків:

«Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в зазначеній вище постанові від 31 січня 2020 року у справі № 1340/3649/18 вказав наступне: «Практика обмежень щодо зняття з валютного контролю експортних операцій клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті вперше була запроваджена Постановою Правління НБУ від 20 серпня 2014 року № 515 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України».

Метою такого обмеження було недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України та контролю валютних операцій. Їх норми адресовані уповноваженому банку, що здійснює валютний контроль за експортною операцією. Саме у контексті мети введено в дію обов`язковий продаж на міжбанківському валютному ринку України частини надходжень у визначеному розмірі.

В подальшому, дія таких обмежень пролонгувалась Правлінням НБУ шляхом прийняття типових постанов, в т. ч. і постанов Правління НБУ №386 та №410, у пунктах 4 яких встановлено, що уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора/російських рублях (незалежно від суми операції).

Водночас, вказані обмеження щодо зняття експортних операцій з валютного контролю, запроваджені Постановами Правління НБУ №386 та №410, адресовані виключно уповноваженим банкам. Обов`язок продажу валютної виручки у певному розмірі сам по собі не є обмеженням для сторін у здійсненні розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами шляхом зарахування зустрічних грошових вимог.

Крім того, вказані положення актів НБУ не регулюють підприємницької діяльності суб`єктів господарювання, не встановлюють форми розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами та, як підзаконні акти, не можуть обмежувати дію норм Законів України, положення яких судом наведено вище, та якими передбачено вільний вибір сторонами контракту форми розрахунків.»

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2023 року у справі № 813/1342/16.

Колегія суддів враховує, що викладені вище правові висновки Верховного Суду були сформульовані у контексті застосування положень Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», який станом на момент виникнення правовідносин у тих справах був чинним.

Разом з тим, хоча зазначений Закон втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про валюту і валютні операції», наведені вище висновки та підходи Верховного Суду залишаються актуальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Це пояснюється тим, що Закон України «Про валюту і валютні операції» не запровадив нових концептуальних підходів до вирішення питання припинення зобов`язань за зовнішньоекономічними договорами шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог або відступлення права вимоги, не змінив засад свободи вибору способу розрахунків у межах законодавчо дозволених форм, а також не заперечив можливості припинення валютних зобов`язань способами, передбаченими цивільним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 420/12562/23.

Отже, правові висновки, сформульовані Верховним Судом у наведених вище постановах, зберігають свою правову значущість і можуть бути враховані при вирішенні цієї справи.»

Встановлені судом обставини свідчать, що між ТОВ «Манад» та RISOIL EUROPE LTD було укладено господарські правочини, за якими сторони мали взаємні грошові вимоги, виражені в одній валюті - доларах США. У подальшому такі вимоги стали предметом зарахування, оформленого договорами № MS/1/1748 та № MS/2/1748 від 10 квітня 2023 року.

Таким чином, за контрактом № Р1748 від 16 вересня 2022 року RISOIL EUROPE LTD мало грошове зобов`язання перед ТОВ «Манад» у сумі 755 671,25 доларів США за поставлений товар, тоді як ТОВ «Манад» мало зустрічне зобов`язання перед RISOIL EUROPE LTD у тому самому розмірі за договорами позики, строк виконання яких настав.

Отже, на момент укладення угод про зарахування сторони мали взаємні однорідні грошові вимоги в одній валюті, що зумовило проведення заліку та припинення зобов`язань за цими договорами.

Колегія суддів зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог є одним із передбачених Цивільним кодексом України (стаття 601) та Господарським кодексом України (частина третя статті 203) способів припинення зобов`язань, який може бути застосований і у сфері зовнішньоекономічних відносин за умови дотримання вимог валютного законодавства. У цій справі вимоги сторін мали грошовий характер, були взаємними, однорідними, вираженими в одній валюті, а строк їх виконання настав.

Зарахування зустрічних однорідних вимог відбулося у межах установленого законом 180-денного строку для здійснення розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, оскільки митне оформлення експорту продукції здійснено 19 жовтня 2022 року, а залік зустрічних вимог - 10 квітня 2023 року.

Отже, зарахування зустрічних вимог між ТОВ «Манад» та RISOIL EUROPE LTD здійснено у встановлені законом строки, у межах вимог валютного законодавства, що свідчить про своєчасне та належне виконання сторонами взаємних грошових зобов`язань.

Доводи апелянта про те, що вимоги сторін не є однорідними, оскільки виражені у різних валютах, спростовуються матеріалами справи, зокрема змістом договорів позики та додаткових угод до них, у яких прямо передбачено визначення суми позики в еквіваленті до долара США та застосування валютного курсу при її поверненні. Отже, валютна природа вимог була однаковою для обох сторін, що унеможливлює висновок про їх неоднорідність

Крім того, посилання апелянта на пункт 14-6 Постанови Національного банку України № 18/197 є безпідставним, оскільки наведена норма регулює виключно порядок здійснення валютного нагляду банками і не встановлює заборони для суб`єктів господарювання припиняти взаємні зобов`язання шляхом зарахування. Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що дія цього пункту не поширюється на резидентів-експортерів чи імпортерів

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зарахування зустрічних грошових вимог між ТОВ «Манад» та RISOIL EUROPE LTD здійснено відповідно до вимог цивільного і господарського законодавства та з урахуванням положень Закону України «Про валюту і валютні операції».

Тому підстав для висновку про порушення позивачем граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом № Р1748 та для застосування пені у сумі 15 802 564, 55 грн немає.

Щодо взаємовідносин позивача з SC TRANSYLVANIA INVEST SRL (Румунія).

Поставка товару здійснювалася відповідно до митної декларації № UA100190/2022/008185 від 23 жовтня 2022 року, у якій задекларовано 1 546,18 мт кукурудзи на суму 391 183,54 євро. Саме ця сума є базовою для визначення валютної виручки, яка підлягала зарахуванню на рахунок резидента, виходячи з редакції частини другої статті 13 Закону № 2473-VIII, згідно з якою у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується.

Посилання позивача на зменшення вартості товару у зв`язку з втратою частини кукурудзи в пункті розвантаження не може бути прийняте судом як підстава для зменшення обсягу валютних надходжень, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 12 Розділу ІІІ Інструкції № 7 зменшення суми грошових коштів, які мають надійти на користь резидента від нерезидента як оплата за експорт товару або вартості товарів, що імпортуються, допускається за умови, якщо протягом виконання зобов`язань за договором:

1) відбувається перегляд ціни товарів у зв`язку з невідповідністю їх кількісних та/або якісних характеристик умовам договору - на суму недопоставлених (недоотриманих) та/або неякісних товарів. Рішення про таку невідповідність приймається Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті або іншим органом, уповноваженим розглядати спори або засвідчувати таку невідповідність згідно з правилами чи звичаями країни розташування сторони договору або третьої країни відповідно до умов договору;

2) відбувається перегляд ціни товарів унаслідок дій форс-мажорних обставин, що призвели до зміни кількісних та/або якісних характеристик товару, - на суму недопоставлених (недоотриманих) та/або неякісних товарів. Зміна ціни товару має бути підтверджена Торгово-промисловою палатою або іншим уповноваженим органом (експертною організацією) згідно з правилами чи звичаями країни розташування сторони договору або третьої країни відповідно до умов договору;

3) товари знищено, конфісковано, зіпсовано, украдено, загублено - на суму їх вартості (якщо право власності на товар відповідно до умов договору належить резидентові). Наявність таких обставин має бути підтверджена органами, уповноваженими здійснювати таке підтвердження згідно із законодавством країни, на території якої сталися такі події;

4) відбувається повне або часткове повернення резиденту товару, що був поставлений нерезиденту за експортним договором, у зв`язку з повним або частковим невиконанням сторонами взаємних зобов`язань за експортним договором - на суму вартості такого товару, оформленого МД типу ІМ-40 «Імпорт», ІМ-41 «Реімпорт», ІМ-51 «Переробка на митній території», ІМ-75 «Відмова на користь держави», ІМ-76 «Знищення або руйнування» та за наявності відповідної інформації в реєстрі МД;

5) відбувається повернення сплачених імпортером коштів повністю або частково - на суму цих коштів;

6) здійснюється оподаткування виконаних резидентами для нерезидентів робіт (наданих послуг) за межами України - на суму сплачених податків. Здійснення такого оподаткування має бути підтверджено поясненнями (інформацією, документами). Банк для цілей підпункту 6 пункту 12 розділу III цієї Інструкції має право також вимагати в резидента підтвердження податкового органу країни нерезидента щодо сплати відповідної суми податків;

7) відбувається оплата нерезидентом фізичній особі-резиденту, яка перебуває у відрядженні за кордоном з метою виконання зобов`язань за експортним договором резидента - суб`єкта господарської діяльності, коштами в готівковій іноземній валюті експлуатаційних витрат, пов`язаних з обслуговуванням транспортного засобу, який належить резидентові - стороні договору (орендується, фрахтується ним) і використовується за кордоном з метою виконання зобов`язань останнього за цим договором, - на суму використаних коштів. Отримання від нерезидента готівкової іноземної валюти на експлуатаційні витрати, пов`язані з обслуговуванням транспортного засобу резидента за кордоном, та використання цих коштів на зазначені цілі має бути підтверджено відповідними документами;

8) відбувається зміна умов експортного договору, за яким банком здійснюється валютний нагляд, унаслідок чого виконання нерезидентом зобов`язань за експортним договором резидента здійснюється шляхом поставки товару, - на суму зобов`язань, які виконуються шляхом поставки товару. Наявність таких обставин має бути підтверджена копією документа, згідно з яким унесені зміни до відповідного експортного договору.

З огляду на приписи пункту 12 розділу ІІІ Інструкції № 7, внесення сторонами контракту змін до їх угоди щодо кількості і вартості товару не давали підстав для зменшення суми грошових коштів, що мають надійти на користь резидента від нерезидента як оплата за експортований товар.

Факт втрати частини товару під час транспортування або його невідповідність якісним показникам, за відсутності підтвердження таких обставин міжнародним арбітражним судом, Торгово-промисловою палатою чи іншим компетентним органом, не може бути підставою для перегляду ціни або зменшення вартості поставленого товару у валютному контролі.

Таким чином, зменшення суми валютної виручки на підставі кредит-ноти покупця не відповідає вимогам Інструкції № 7 та не звільняє резидента від обов`язку забезпечити надходження повної суми коштів, визначеної у митній декларації, тобто 391 183, 54 євро.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що різниця між сумою, перерахованою нерезидентом SC Transylvania Invest SRL (Румунія), та сумою, зарахованою на валютний рахунок ТОВ «Манад», у розмірі 500, 75 євро зумовлена утриманням банківської комісії, а не неповним виконанням грошових зобов`язань покупцем.

З наданих доказів вбачається, що вказана сума є технічною банківською операцією, яка проводиться банком-обслуговувачем автоматично при здійсненні міжнародних валютних переказів. У листі АТ «ОТП Банк» від 17 листопада 2023 року № 70-1-1/2282 підтверджено, що на рахунок позивача надходила повна сума валютної виручки 376 486,49 євро, з якої 500,75 євро утримано як банківську комісію за переказ.

Факт утримання комісії підтверджується також SWIFT-роздруківками, банківськими виписками, бухгалтерською довідкою від 01 січня 2023 року щодо сторнування частини комісійних витрат у розмірі 246, 00 євро, а також даними оборотно-сальдової відомості по рахунку 362, де комісійні платежі в сумі 254, 75 євро відображені у період з 01 січня 2023 року по 24 лютого 2023 року як банківські витрати у день надходження валюти.

Таким чином, утримання банком комісії у розмірі 500,75 євро є звичайною банківською практикою, яка не впливає на розмір виконаного грошового зобов`язання нерезидента і не свідчить про неповне надходження валютної виручки.

Списання комісії безпосередньо банком-обслуговувачем при проведенні валютного переказу не є дією сторін зовнішньоекономічного договору і не може розцінюватися як порушення вимог частини другої статті 13 Закону № 2473-VIII.

Тому, неврахована різниця у розмірі 14 697, 05 євро становить суму, яка не була зарахована на рахунок резидента у межах установленого законом строку, що зумовлює застосування штрафних санкцій згідно з вимогами частини п`ятої статті 13 Закону № 2473-VIII.

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій, пеня нарахована із суми коштів, яка не надійшла на рахунок резидента і визначена контролюючим органом у розмірі 15 197, 80 євро, виходячи з даних митної декларації, курсу НБУ, ставки пені 0,3 % за кожен день прострочення та тривалості порушення у 187 днів.

Водночас, з огляду на встановлені судом обставини та подані докази, колегія суддів дійшла висновку про необхідність обчислення пені з урахуванням неповерненої валютної виручки у розмірі 14 697, 05 євро, яка є різницею між задекларованою у митній декларації сумою 391 183,54 євро та фактично зарахованими коштами у сумі 376 486, 49 євро.

Таким чином, розмір штрафної санкції становить 330 349, 00 грн, що розраховано виходячи з показників, визначених у розрахунку контролюючого органу - суми неповерненої виручки, курсу НБУ 40,0664 грн/євро, ставки 0,3 % та 187 днів прострочення.

Отже, рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 18 січня 2024 року № 1785/0709 щодо нарахування штрафних санкцій на суму 330 349, 00 грн як такого, що ухвалене без належного врахування положень валютного законодавства та фактичних обставин справи.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог судові витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених вимог.

Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем сплачено судовий збір: за подання адміністративного позову - у розмірі 24 420, 00 грн (платіжна інструкція від 08 лютого 2024 року № 245).

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 23 740, 00 грн, що відповідає 98 % від загальної суми понесених витрат на сплату судового збору.

Керуючись статтями 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 18 січня 2024 року №1785/0709 щодо нарахування штрафних санкцій на суму 330 349, 00 грн та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Змінити рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року в частині розподілу судових витрат, визначивши до стягнення на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Манад» (адреса: 07714, Київська область, Яготинський район, село Засупоївка, вулиця Центральна, будинок 34, ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (адреса: 03151, місто Київ, вулиця Святослава Хороброго, будинок 5а, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 23 740, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 13.11.2025.