Справа № 480/5206/25
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2025 року Справа № 480/5206/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глазька С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, у якій з урахуванням уточнення просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 , викладене у листі за вих. № 2130 від 11 червня 2024 року, про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої, пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі його рапорту від 28 травня 2025 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 та виключити його зі списків особового складу військової частини за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої, пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду його матір`ю - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи безтерміново.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
28 травня 2025 року ним подано рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
До рапорту додано документи, що підтверджують ці обставини, а саме:
рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №40/25/110/В від 21 січня 2025 року, яким встановлено другу групу інвалідності безстроково;

пенсійне посвідчення інваліда ІІ групи;

свідоцтво про народження позивача, яким підтверджується родинний зв`язок, та свідоцтво про розірвання шлюбу між батьками.

Військова частина листом №2130 від 11 червня 2025 року відмовила у звільненні, посилаючись на те, що подані документи не є достатніми та необхідно надати витяг з ДРАЦС про відсутність інших дітей, що законодавством не передбачено.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки ним подано всі документи, передбачені законом для звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Судом було відкрито провадження у цій справі та визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що подані позивачем документи не підтверджують належним чином обставин, які дають підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Відповідач вказує, що відповідно до вимог чинного законодавства для звільнення необхідно надати документи, які достовірно підтверджують факт постійного догляду, а також відсутність інших членів сім`ї, здатних здійснювати такий догляд.

Надані позивачем документи, на думку відповідача, не містять відомостей про потребу саме у постійному догляді, а лише вказують на необхідність отримання соціальної послуги з догляду.

Крім того, позивачем не подано доказів відсутності інших членів родини, які могли б забезпечити догляд за матір`ю, зокрема витягів з органів державної реєстрації актів цивільного стану чи інших документів, що це підтверджують.

У зв`язку з цим, командування військової частини діяло в межах наданих повноважень і правомірно відмовило у задоволенні рапорту позивача про звільнення зі служби (а.с.35-37).

На вказаний відзив представник позивача надав відповідь, у якій зазначається, що доводи відповідача є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Представник позивача наголошує, що усі документи, необхідні для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, визначені підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої та пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», були надані у повному обсязі.

Зокрема, висновок за формою 080-4/о є належним і достатнім документом, який підтверджує потребу у постійному догляді, оскільки в ньому прямо зазначено, що особа не може самостійно пересуватись і самообслуговуватись та потребує соціальної послуги з догляду.

Вимога відповідача надати «витяг з ДРАЦС» про відсутність інших дітей є незаконною, оскільки такий документ не передбачений жодним нормативно-правовим актом як обов`язковий для звільнення зі служби.

Крім того, у матеріалах справи наявні свідоцтво про народження та свідоцтво про розірвання шлюбу батьків позивача, що підтверджують факт, що він є єдиною дитиною і єдиною особою, здатною здійснювати догляд за матір`ю.

Отже, дії військової частини щодо відмови у звільненні є протиправними, а вимоги позивача - законними та такими, що підлягають задоволенню (а.с.53-55).

Дослідивши обставини справи та доводи позову та відзиву на позов, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України, де обіймає посаду командира мінометного взводу.

28 травня 2025 року позивач подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи.

До рапорту позивач долучив усі наявні документи, що підтверджують зазначені обставини, а саме:

- рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №40/25/110/В від 21 січня 2025 року, яким встановлено другу групу інвалідності безстроково;

- пенсійне посвідчення інваліда ІІ групи;

- індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю №40/25/110/І;

- свідоцтво про народження позивача та свідоцтво про розірвання шлюбу його батьків.

Після подання рапорту позивач отримав лист від 11 червня 2025 року №2130.

Як убачається зі змісту зазначеного листа, командування військової частини НОМЕР_1 відмовило у задоволенні рапорту з таких мотивів:

1. подані документи не підтверджують необхідність саме постійного догляду.

2. не подано доказів відсутності інших членів сім`ї, здатних здійснювати догляд. Вказано, що позивач не надав документів з органів ДРАЦС чи інших державних органів, які б підтверджували, що він є єдиною дитиною своєї матері або що інші родичі не можуть здійснювати догляд.

3. відсутній акт обстеження матеріально-побутових умов або інші підтвердження того, що позивач фактично здійснює догляд за матір`ю на постійній основі.

4. не дотримано формальних вимог до оформлення пакету документів, визначених внутрішніми розпорядженнями Міністерства оборони України, зокрема щодо подання супровідного подання командира підрозділу та довідки про склад сім`ї.

У зв`язку з викладеним командування вказало, що рапорт не може бути задоволений до усунення вказаних недоліків та подання повного пакету документів.

Позивач не погодився з таким висновком та рішенням відповідача та звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон № 2232-XII.

Згідно із частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На підставі частини другої цієї статті проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

За змістом частини четвертої вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 3 Закону № 2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії Указу та, відповідно, воєнного стану в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України. На момент розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008) початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-XII.

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Пунктом 12 Положення № 1153/2008 визначено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону № 2232-XII.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення. Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII:

- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац 3 пункту 241 Положення № 1153/2008).

Згідно із пунктом 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

З огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.

За змістом підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (тут і ділі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

У свою чергу механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.

Відповідно до п. 12.11 розд. XIІ Інструкції перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції, а саме: звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено підп. «г» п. 1, 2 ч. 4, підп. «ґ» п. 2 ч. 5, підп. «г» п. 2 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Так, підставою відмови відповідача у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» стали висновки про неповноту поданих документів та відсутність належних доказів необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю позивача.

Суд установив, що під час подання позивачем рапорту 28 травня 2025 року до нього були долучені копія свідоцтва про народження, свідоцтво про розірвання шлюбу батьків, пенсійне посвідчення інваліда ІІ групи, копія рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, яким матері позивача встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, а також копія індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю №40/25/110/І. Водночас у матеріалах справи відсутні докази того, що на момент розгляду рапорту командуванням Військової частини НОМЕР_1 позивачем також було подано висновок за формою 080-4/о від 16 червня 2025 року № 99/757. З наданих до суду матеріалів убачається, що цей документ був отриманий позивачем пізніше та до розгляду рапорту відповідачем не подавався.

Таким чином, на момент прийняття рішення командиром військової частини про відмову у звільненні позивача з військової служби відповідач не мав у своєму розпорядженні медичного документа, який би однозначно підтверджував наявність у матері позивача стійких порушень функцій організму, що потребують постійного стороннього догляду. Документи, надані разом із рапортом, підтверджували факт інвалідності, проте не містили висновку щодо потреби у постійному догляді, що прямо визначено частиною дванадцятою статті 26 Закону № 2232-XII як обов`язкова умова звільнення.

Суд звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду, правомірність рішення суб`єкта владних повноважень оцінюється виходячи з фактичних обставин, що існували на момент прийняття цього рішення. Подання документів після прийняття рішення не може впливати на оцінку його законності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що висновок №99/757 за формою 080-4/о, поданий позивачем уже після отримання відмови, не міг бути врахований відповідачем під час розгляду рапорту та, відповідно, не може бути використаний судом як підстава для висновку про протиправність дій відповідача на момент ухвалення спірного рішення.

Щодо інших доводів позивача суд зазначає, що чинне законодавство не містить вимоги про обов`язкове подання витягів із ДРАЦС з метою підтвердження відсутності інших дітей. Разом з тим обов`язок доведення цієї обставини покладено на позивача. Надані ним документи, зокрема свідоцтво про народження та свідоцтво про розірвання шлюбу батьків, підтверджують лише родинний зв`язок, але не виключають можливості існування інших дітей, які не зазначені у цих документах.

Поданий до суду акт перевірки сімейного стану від 19.08.2025, складений та затверджений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 за запитом командира ВЧ НОМЕР_1 , також був складений після прийняття оскаржуваної відмови і не існував під час розгляду рапорту, а відтак не може впливати на оцінку правомірності рішення відповідача.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позовних вимог про визнання відмови Військової частини НОМЕР_1 протиправною та зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби - немає.

Разом з тим суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби, додавши до нього повний перелік документів, передбачених законодавством, у тому числі документи які надавались до суду, але не існували на час розгляду рапорту позивача.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько