Справа № 360/1015/25
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року справа №360/1015/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького державного університету внутрішніх справ на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року у справі № 360/1015/25 (головуючий І інстанції Кисельова Є.О.) за позовом адвоката Кошуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 до Донецького державного університету внутрішніх справ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Донецького державного університету внутрішніх справ, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, тобто з 16.04.2023 за шість місяців, відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України;

- стягнути з Донецького державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, тобто з 16.04.2023 за шість місяців, відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 р. позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Донецького державного університету внутрішніх справ щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 по день фактичного розрахунку за період з 16.04.2023 по 17.04.2025.

Стягнуто з Донецького державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 145556 (сто сорок п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 37 копійок за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з 16.04.2023 по 17.04.2025.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Донецького державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) 96 копійок.

Не погодившись з таким рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачкою було порушено тримісячний строк звернення до суду, який слід обчислювати з 15.04.2023. Судом не враховано, що позивачка не перетинала лінію розмежування та не з`являлась на території України, яка контролюється Збройними Силами України, а тому не мала можливості укласти договір про надання юридичних послуг від 17.04.2024. Відтак, незважаючи на наявність ордеру, адвокат не мав адміністративної процесуальної дієздатності, а тому позовну заяву слід було залишити без розгляду. Відповідач вважає, що оскільки позивач не має офіційно зареєстрованого місця проживання в Україні, дана справа мала вирішуватися адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача.

Відповідач також вважає, що задовольняючи позов судом першої інстанції безпідставно було самостійно визначено розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, та стягнуто суму 145556,37 грн..

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу у підрозділах Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка, а пізніше у Луганському навчально-науковому інституті імені Е.О. Дідоренка Донецького державного університету внутрішніх справ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, однак, у померлого залишилися дружина ОСОБА_1 , 1980 р.н., та син ОСОБА_3 , 2007 р.н., які мають право на виплату неотриманого ОСОБА_2 грошового забезпечення.

Наказом Національної поліції №675о/с від 08.05.2023 року припинено службу в поліції ОСОБА_2 відповідно абзацу 2 частини 4 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнивши зі служби в поліції та виключивши зі списків особового складу, з 15.04.2023.

Окрім цього, наказом Донецького державного університету внутрішніх справ від 09.05.2023 №251о/с ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу. Однак, при звільненні та виключенні ОСОБА_2 зі списків особового складу Донецьким державним університетом внутрішніх справ повного розрахунку з його сім`єю здійснено не було.

Зокрема, ОСОБА_1 не була нарахована та виплачена компенсація за невикористані ОСОБА_2 відпустки. Враховуючи відмову відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористані ОСОБА_2 відпустки, позивач звернулась до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 у справі № 360/817/24 про визнання протиправною бездіяльності Донецького державного університету внутрішніх справ щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації за невикористані ОСОБА_2 відпустки та зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані ОСОБА_2 відпустки, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2025 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 року №360/817/24 скасоване. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані ОСОБА_2 відпустки за 2021 рік у кількості 23 доби (8 основна, 15 додаткова), за 2022 рік у кількості 45 діб (30 основна, 15 додаткова), а також невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 діб та зобов`язано нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані відпустки.

Представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 20.03.2025 №104, в якому просили виконати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2025 по справі №360/817/25 з зазначенням реквізитів для виплати компенсації.

У відповідь на запит відповідач повідомив, що відділом бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення університету обрахована сума компенсації (85131,17 грн), що підлягає перерахуванню позивачу за невикористані ОСОБА_2 відпустки, а головним бухгалтером університету підготовлено та направлено на ім`я директора департаменту фінансово-облікової політики та бухгалтерського обліку МВС України лист «Про здійснення фінансування» від 28.03.2025 №1667/20-2025. З наведеного вбачається, що негайно (терміново) виконати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2025 по справі №360/817/25, а саме виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані ОСОБА_2 відпустки у сумі 85131,17 грн, на час звернення з адвокатським запитом неможливо у зв`язку з тим, що відповідачу необхідно отримати відповідне фінансування з Державного бюджету України для проведення остаточного розрахунку при звільненні за КЕКВ 2112.99.99.99, так як кошторисом університету на 2025 рік дані видатки не передбачені. Після отримання відповідного фінансування буде проведено належні виплати позивачу, про що її буде повідомлено додатково.

17.04.2025 на розрахунковий рахунок позивача нарахована компенсація за невикористані ОСОБА_2 відпустки за 2021 рік у кількості 23 доби (8 основна, 15 додаткова), за 2022 рік у кількості 45 діб (30 основна, 15 додаткова), а також невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 діб за період проходження служби останнім у відповідача на виконання рішення Луганського оружного адміністративного суду від 19.03.2025 по справі №360/817/25 у розмірі 68537,81 грн.

Вказане підтверджується копією виписки з розрахункового банківського рахунку позивача.

Крім того, відповідачем у відповіді від 30.04.2025 № 9аз на адвокатський запит від 18.04.2025 не заперечувався факт виплати позивачу компенсації в сумі 68 537,81 грн. за невикористані відпустки ОСОБА_2 за 2021 рік кількості 23 доби (8 основна, 15 - додаткова), за 2022 рік у кількості 45 доби (30 - основна, 15 - додаткова), а також невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 діб саме 17.04.2025.

На адресу відповідача направлено адвокатський запит від 18.04.2025 №176, в якому просили повідомити підставу нарахування позивачу грошових коштів 17.04.2025 у сумі 68537,81 грн, надати детальний розрахунок нарахування вказаних коштів, надати довідку про середньомісячний та середньоденний заробіток ОСОБА_2 на час звільнення, а також нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Листом від 30.04.2025 №9аз відповідач повідомив, що позивачу виплачена компенсація в сумі 68537,81 грн за невикористані відпустки ОСОБА_2 на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2025 по справі №360/817/25 та наказу Донецького державного університету внутрішніх справ від 07.04.2025 №176о/с. Щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю відповідачем зазначено, що відповідно до вимог частини 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, яка була чинна станом на 15.04.2023, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до Закону. На виконання наказу Донецького державного університету внутрішніх справ від 09.05.2023 №251о/с «Про особовий склад» відповідачем вчасно виплачена позивачу компенсація за невикористану частину відпустки за 2023 рік у кількості 11 діб, у зв`язку із виключенням зі списків особового складу (зі смертю поліцейського) ОСОБА_2 .

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним у цій справі є право позивачки на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 по день фактичного розрахунку за період з 16.04.2023 по 17.04.2025 у відповідності до вимог статті 117 КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

У відповідності до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Саме невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2025 року у справі №400/8927/23 викладений наступний правовий висновок: «Межі дії диспозиції частини першої статті 117 КЗпП України визначені її гіпотезою, яка указує на умови, за наявності яких уступає в дію правило про виплату середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Обставини, з настанням яких необхідно здійснювати це правило, пов`язані з фактами звільнення працівника та невиплатою йому з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у день звільнення.»

У цій справі судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Наказом Національної поліції №675о/с від 08.05.2023 року припинено службу в поліції ОСОБА_2 відповідно абзацу 2 частини 4 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» ( у разі смерті (загибелі) поліцейського - на підставі свідоцтва про смерть).

Відтак, фактичні обставини справи не відповідають вимогам статті 117 КЗпП України, а тому ця норма не може бути застосована до спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2025 у справі № 360/817/24, якою було зобов`язано виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані ОСОБА_2 відпустки, не є підставою для настання передбаченою статтею 117 КЗпП України відповідальності у вигляді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів зазначає, що стаття 117 КЗпП України не передбачає стягнення середнього заробітку у разі несвоєчасної виплати членам сімей загиблих (померлих) грошової компенсація за всі невикористані ними днів щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток за час проходження служби.

Таким чином, в обсязі установлених обставин справи у системному зв`язку з відповідним правовим регулюванням спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку з 16.04.2023 відповідно до статті 117 КЗпП України, а тому судом першої інстанції безпідставно задоволено позов.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів не прийнято до уваги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Згідно статті 139 КАС України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати позивачеві відшкодуванню не підлягають.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецького державного університету внутрішніх справ на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року у справі №360/1015/25 задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року у справі № 360/1015/25 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову адвоката Кошуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 до Донецького державного університету внутрішніх справ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко