Справа № 160/24737/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/24737/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року (суддя Царікова О.В.) в справі № 160/24737/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про:

визнання протиправним та скасування п. 1 наказу № 888-К від 30.04.2025 про притягнення його до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

визнання протиправним та скасування наказу № 607 о/с від 09 травня 2025 року «По особовому складу», яким реалізовано дисциплінарне стягнення у вигляді його звільнення зі служби на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

поновлення на службі у званні старшого лейтенанта поліції (номер жетона 0155677) на посаді старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення поліції №2 Дніпровського районного управління поліції №1 з 10 травня 2025 року;

зобов`язання здійснити нарахування та виплату на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 травня 2025 року по день поновлення на посаді;

стягнення на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 10 травня 2025 року по день поновлення на службі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів для дня отримання копії ухвали.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року позову заяву повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказує на безпідставність посилання суду першої інстанції на наказ від 01.06.2023 № 921, який нібито позивач намагається оскаржити зараз, адже цей наказ не є предметом оскарження і не має жодного відношення до спірних правовідносин.

Стверджує, що наказ про звільнення фактично отримано та з його повним змістом він ознайомився лише 13.08.2025 при отриманні копій матеріалів службового розслідування.

Отже, моментом початку перебігу місячного строку є 13.08.2025, місячний строк спливає 13.09.2025, позовна заява була подана до суду 28.08.2025 (дата надходження до суду за ухвалою від 29.09.2025).

Тобто позивач звернувся до суду через 15 днів після того, як достовірно дізнався про порушення своїх прав, що однозначно перебуває у межах встановленого законом місячного строку.

Позивачем усунуто недоліки позовної заяви шляхом подавши клопотання про поновлення строку з обґрунтуванням, що його пропуск був спричинений об`єктивно непереборними обставинами, що не залежали від його волі, а саме з 17.03.2025 по 11.07.2025 ОСОБА_1 перебував під запобіжним заходом у вигляді цілодобового домашнього арешту, що унеможливило його вільне пересування, звернення до адвоката та отримання документів.

Обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є обставиною, яка об`єктивно перешкоджала своєчасному зверненню до суду, що свідчить про поважність причин пропуску строку.

У відзиві відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 312 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, зазначену в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення із позовом до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України, а вказані у заяві про поновлення строку на звернення до адміністративного суду доводи не спростовують факт пропуску строку та не підтверджують поважність пропуску такого строку.

Суд визнає наведений висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що предметом позову, з яким позивач звернувся до суду першої інстанції 28 серпня 2025 року, є правомірність наказу про застосування дисциплінарного стягнення від 30 квітня 2025 року та наказу про звільнення зі служби в поліції від 09 травня 2025 року.

ОСОБА_1 ознайомлений із наказом від 30 квітня 2025 року № 888-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності 06 травня 2025 року.

З наказом № 607о/с від 09 травня 2025 року (по особовому складу) позивач ознайомлений 09 травня 2025 року.

З цим позовом позивач звернувся до суду першої інстанції 28 серпня 2025 року.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За змістом частин першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; та з`ясування причин пропуску цього строку.

Як встановлено вище, з наказом від 30 квітня 2025 року № 888-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ознайомлений 06 травня 2025 року, з наказом № 607о/с від 09 травня 2025 року (по особовому складу) позивач ознайомлений 09 травня 2025 року, з позовом про оскарження цих наказів позивач звернувся до суду першої інстанції 28 серпня 2025 року.

В обґрунтування поважності причин пропуску строк звернення до суду, установленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, позивач вказує про те, що наказ про звільнення фактично отримано ним та з його повним змістом він ознайомився лише 13 серпня 2025 року при отриманні копій матеріалів службового розслідування, а також про те, що пропуск строку звернення до суду спричинений об`єктивно непереборними обставинами, що не залежали від його волі, адже з 17 березня 2025 року по 11 липня 2025 року він перебував під запобіжним заходом у вигляді цілодобового домашнього арешту, що унеможливило його вільне пересування, звернення до адвоката та отримання документів.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначено, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року «Осман проти Сполученого королівства» та пункті 54 рішення від 19 червня 2001 року «Круз проти Польщі» зазначено, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це строк, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

За загальним правилом, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вжите у частині другій статті 122 КАС твердження «особа повинна була дізнатися» слід розуміти як презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

Як вказано вище, з дисциплінарним наказом № 888-к від 30 квітня 2025 року позивач ознайомлений 06 травня 2025 року, з наказом про звільнення від 09 травня 2025 року № 607о/с позивач ознайомлений 09 травня 2025 року.

Ці обставини підтверджені копіями наказів з власноручним написом позивача про ознайомлення із проставленням дати ознайомлення, доданими відповідачем до апеляційної скарги, та спростовують доводи апелянта про ознайомлення з наказами 13 серпня 2025 року.

Відтак, звернувшись до суду з цим позовом 28 серпня 2025 року, позивач пропустив строк звернення до суду, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Зазначені позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду мотиви для його поновлення не підтверджують наявності об`єктивно непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному оскарженню наказу про звільнення з посади публічної служби.

Так, позивач зазначає, що в період з 17 березня 2025 року по 11 липня 2025 року він перебував під запобіжним заходом у вигляді цілодобового домашнього арешту, що унеможливило його вільне пересування, звернення до адвоката та отримання документів, проте, як вказано вище, перебування під цілодобовим домашнім арештом не перешкоджало позивачу у ознайомленні із спірними наказами.

Крім того, суд зауважує, що дія запобіжного заходу за твердженням позивача завершилась 11 липня 2025 року, а позивачем не обґрунтовано, які обставини перешкоджали йому в період з 11 липня 2025 року по 13 серпня 2025 року ознайомитися із матеріалами службового розслідування та звернутися за правовою допомогою з метою оскарження наказів.

Суд акцентує увагу, що з 11 липня 2025 року (дата закінчення дії запобіжного заходу) до 13 серпня 2025 року (дата ознайомлення з матеріалами службового розслідування за твердженням позивача), тобто майже місяць, позивач не вчиняв жодних дій, направлених на звернення до суду.

Суд зауважує, що позивач мав можливість реалізувати своє право на подання позовної заяви до суду самостійно або через представника, шляхом надсилання документів засобами поштового зв`язку, на офіційну електронну адресу суду, через особистий кабінет у системі «Електронний суд» або будь-якими іншими дистанційними засобами зв`язку. Доводів та доказів щодо неможливості вчиняти відповідні дії (подання позовної заяви, укладення договору з адвокатом з метою уповноваження останнього вчиняти відповідні дії від імені позивача) засобами електронного або поштового зв`язку, з метою реалізації своїх прав та обов`язків у межах передбаченого КАС України строку на звернення до суду з позовом, позивачем не надано.

Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22, у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №160/14919/22, у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі №140/9165/23.

При цьому суд констатує, що позивачем не вказується, що йому під час дії запобіжного заходу було заборонено користуватися засобами електронного або поштового зв`язку, або заборонено зустрічі з адвокатом.

Отже, суд не знаходить підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та погоджує висновок суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а заявлені позивачем причини пропуску такого строку не є поважними.

Оскільки ОСОБА_1 пропустив установлений законом строк звернення до суду з цим позовом, поважних причин пропуску цього строку не навів, суд доходить до висновку про обґрунтованість повернення позовної заяви судом першої інстанції.

Суд відхиляє аргумент апелянта про безпідставність посилання суду першої інстанції на наказ від 01 червня 2023 року № 921, який нібито позивач намагається оскаржити зараз, адже цей наказ не є предметом оскарження і не має жодного відношення до спірних правовідносин.

З цього питання суд зауважує, що судом першої інстанції зроблено посилання на обставини, установлені ухвалою у справі № 160/19971/23, тільки в контексті укладання позивачем договору про надання правової допомоги 15 червня 2023 року.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року в справі № 160/24737/25 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року в справі № 160/24737/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення 12 листопада 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов