Справа № 300/8929/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 300/8929/24 пров. № А/857/4504/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.01.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській обл. про визнання протиправними та скасування рішень про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання зарахувати періоди роботи до страхового стажу та призначити пенсію за віком (суддя суду І інстанції: Матуляк Я.П., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 15.01.2025р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

20.11.2024р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати неправомірними дії та рішення відповідачів Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. та ГУ ПФ України в Одеській обл. щодо відмови в призначенні пенсії та скасування рішень № 14 від 26.07.2024р. та № 14 від 05.09.2024р. про відмову в призначенні пенсії;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ в Івано-Франківській обл. призначити ОСОБА_1 з 19.06.2024р. пенсію за віком з врахуванням до загального страхового стажу періодів роботи згідно з трудовою книжкою з 30.06.1980р. по 30.08.1981р., з 19.01.1990р. по 09.12.1991р. та з 18.01.1992р. по 30.03.1999р. (а.с.1-11, 31).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (а.с.40-41).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.01.2025р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. № 14 від 26.07.2024р.; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Одеській обл. № 14 від 05.09.2024р.; зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 30.06.1980р. по 30.08.1981р., з 20.09.1990р. по 09.12.1991р., з 18.01.1992р. по 30.03.1999р. та призначити пенсію за віком з 19.06.2024р.; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.70-76).

Не погодившись із винесеним рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл., який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.79-86).

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що до страхового стажу позивача не враховано період роботи в колгоспі з 30.06.1980р. по 30.08.1981р., оскільки є відсутньою інформація про відпрацьовані трудодні та встановлений мінімум трудової участі у громадському господарстві колгоспу «Перше травня»; у довідці № 379 від 04.07.2024р. за травень-червень 1981 року зазначено прізвище ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника ОСОБА_3 .

Судове рішення щодо встановлення факту належності архівної довідки № 379 від 04.07.2024р. за період роботи позивача в колгоспі імені «Перше травня» не представлено.

У зв`язку з тим, що записи трудової книжки про період роботи з 19.01.1990р. по 09.12.1991р. є неналежним чином оформленими (наявне необумовлене виправлення дати та неможливо визначити рік наказу про прийняття), тому при підтвердженні страхового стажу доцільно надати додаткові документи або результати перевірки, проведеної, в тому числі за заявою власника трудової книжки.

Щодо врахування до загального страхового стажу періоду роботи згідно трудової книжки з 18.01.1992р. по 30.03.1999р. (час роботи в Косівському районному відділенні ветеранів Афганістану) зазначає, що дата наказу про прийняття на роботу є нечіткою, потребує уточнення, долучені копії наказів про прийняття та звільнення не засвідчено належним чином, що унеможливлює зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.

В цілому суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно з`ясовано під час судового розгляду, 19.07.2024р. позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням № 14 від 26.07.2024р. відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності необхідного страхового стажу, не врахувавши при цьому періоди роботи позивача з 20.09.1990р. по 09.12.1991р. (наявні виправлення у даті прийняття на роботу) та з 18.01.1992р. по 30.03.1999р. (дата наказу про прийняття на роботу не чітка, потребує уточнення); встановлено наявність у позивача страхового стажу 28 років 07 місяців 02 дні, що є меншим необхідного 31 року (а.с.23).

29.08.2024р. позивач повторно звернувся до відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. із заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідно до принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута відповідачем ГУ ПФ України в Одеській обл., за результатами розгляду якої прийнято рішення № 14 від 05.09.2024р. про відмову в призначенні пенсії (а.с.25, 26).

Згідно вказаного рішення позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності необхідного страхового стажу: за наданими документами встановлено наявність страхового стажу позивача 26 років 02 місяці 14 днів при необхідному 31 року; не враховано періоди роботи позивача з 30.06.1980р. по 30.08.1981р. (відсутня інформація про відпрацьовані трудодні та встановлений мінімум трудової участі у громадському господарстві), з 20.09.1990р. по 09.12.1991р. (наявні виправлення у даті прийняття на роботу, неможливо визначити рік наказу про прийняття) та з 18.01.1992р. по 30.03.1999р. (дата наказу про прийняття на роботу не чітка, неможливо визначити дату).

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на зміст записів в трудовій книжці та додатково представлених архівних документів, позивачем підтверджено допустимими доказами обов`язкові умови для призначення пенсії за віком.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» /Закон № 1788-XII/ та Законом України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /Закон № 1058-ІV/.

Відповідно до ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною 1 ст.9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За приписами п.1 ч.1 ст.24 Закону № 1058-ІV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст.24 Закону № 1058-ІV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідної тривалості, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018р. у справі № 754/14898/15-а.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017р.

Починаючи з 01.01.2018р., право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024р. по 31.12.2024р. - не менше 31 року.

Встановлено, що записами трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.08.1980р. підтверджується стаж роботи позивача за періоди з 30.06.1980р. по 30.08.1981р. в колгоспі «Перше травня», з 20.09.1990р. по 09.12.1991р. у комсомольсько-молодіжному центрі «Юність» та з 18.01.1992р. по 30.03.1999р. у Косівському районному відділенні ветеранів Афганістану (а.с.16-21).

Представлена трудова книжка містить записи про періоди роботи позивача із зазначенням професій, номеру та дати наказів про прийняття, переведення та звільнення з роботи, підписи уповноважених осіб та печатки підприємств.

Відповідно до ст.56 Закону № 1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 637 від 12.08.1993р. затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній /Порядок № 637/.

Пунктом 1, 2, 3 цього Порядку передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Додатково в довідці наводяться такі відомості:

стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції;

стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування;

стосовно жінок, які працюють на вирощуванні, збиранні та післязбиральному обробленні тютюну, - про зайнятість на перелічених роботах протягом повного сезону.

Водночас, апеляційний суд враховує, що згідно приписів ст.ст.3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969р., затв. постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969р., громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (ст.24 Примірного статуту 1969 року).

Відповідно до п.п.1, 2, 5 та 6 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затв. постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21.04.1975р. /Основні Положення/, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

У трудову книжку колгоспника вносяться, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.

Усі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Згідно із взірцем трудової книжки колгоспника, затв. постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21.04.1975р., трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

З огляду на зміст вищевказаних положень, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, передбачено дві форми роботи особи в колгоспі:

шляхом прийняття в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводився загальними зборами колгоспників за поданням правління;

за трудовими договорами фахівців та інших працівників, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (тобто без членства в колгоспі).

Таким чином, трудова книжка колгоспника заводилася лише щодо членів колгоспів та була основним документом про трудову діяльність таких осіб. Також вимоги про встановлення в колгоспі мінімуму трудової участі в громадському господарстві та виконання такого мінімуму стосувались лише членів колгоспу і такі відомості підлягали внесенню до трудових книжок колгоспників.

У спірному випадку апеляційний суд враховує, що згідно записів в трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.08.1980р. підтверджується, що 30.06.1980р. позивач був прийнятий в члени колгоспу, з 30.06.1980р. працював слюсарем у тракторній бригаді колгоспу. Тобто, стаж роботи позивача за періоди з 30.06.1980р. по 30.08.1981р. в колгоспі «Перше травня» є підтвердженим.

Враховуючи зміст вказаного запису в трудовій книжці ОСОБА_1 , апеляційний суд враховує, що позивач прийнята в колгосп як член колгоспу, однак виконував роботу слюсара, а тому вимоги про встановлення позивачу мінімуму трудової участі в громадському господарстві та виконання такого мінімуму не стосуються періоду роботи позивача з 30.06.1980р. по 30.08.1981р. в колгоспі «Перше травня», через що для зарахування до страхового стажу позивача зазначений періоду роботи достатньо лише записів в трудовій книжці колгоспника, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача.

Апеляційний суд наголошує, що працівник не може нести відповідальність за неналежне оформлення трудової книжки.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Вказана позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019р. у справі №593/283/17 та від 30.09.2019р. у справі №638/18467/15-а.

Наведене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018р, в якій суд касаційної інстанції вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що згідно з ч.3 ст.44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків у органів ПФ під час вирішення питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Органи ПФ України повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

При цьому, позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Щодо решти недоліків трудової книжки позивача колегія суддів враховує, що пенсійні органи мають можливість перевірити інформацію з відповідних державних реєстрів, зробити запити до відповідних органів державної влади (Державної податкової служби, Держстату, архівних установ при органах влади тощо), а також право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однак, пенсійним органом не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів для перевірки вказаних зауважень щодо записів трудової книжки.

Водночас, в матеріалах справи є копії наказів Косівського районного відділення ветеранів Афганістану про прийняття та звільнення з роботи позивача (а.с.28-29), архівна довідка № 379 від 04.07.2024р., відповідно до якої ОСОБА_4 перебував членом колгоспу « 1 Травня», працював в колгоспі з травня по червень 1981 року, за 1981 рік вироблено 29 трудоднів (а.с.30).

З огляду на встановлені обставини, заперечення відповідачів щодо наданої позивачем трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування періодів роботи позивача з 30.06.1980р. по 30.08.1981р., з 19.01.1990р. по 09.12.1991р. та з 18.01.1992р. по 30.03.1999р. для обрахунку стажу при призначенні пенсії за віком.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачами не були належним чином досліджені та взяті до уваги всі відомості (записи), які містяться у трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.08.1980р. для підтвердження наявного страхового стажу для призначення пенсії за віком та, як наслідок, не надано їм належної оцінки.

Відтак, рішення № 14 від 26.07.2024р. та № 14 від 05.09.2024р. про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправними, через що правильно скасовано судом першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що обраний спосіб захисту прав позивача повністю відповідає вимогам діючого законодавства.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.01.2025р. в адміністративній справі № 300/8929/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного судового рішення: 14.11.2025р.