Справа № 160/14943/25
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняДубина Ю.О.
представника позивача представника відповідача Гордієнко Т.О. Пашко Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, вимоги та рішення
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:
Позовні вимоги обгрунтовані наступним:
відповідачем призначено планову виїзну документальну перевірку; позивачем допущено посадових осіб Відповідача до проведення документальної планової виїзної перевірки; позивачем написано заяву про проведення документальної планової виїзної перевірки за місцезнаходженням структурного підрозділу відповідача; Податковий кодекс України не передбачає право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної виїзної перевірки в приміщенні податкового органу; акт перевірки від 04.04.2025 року складений працівниками відповідача за результатами проведення документальної планової виїзної перевірки при фактичному проведенні документальної планової невиїзної перевірки або «виїзної перевірки у приміщенні податкового органу», є недопустимим доказом в адміністративному процесі, що підтверджує наявність підстави для скасування рішень, прийнятих відповідачем на підстав висновків такого акту;
Акт перевірки від 04.04.2025 року № 1537/04-36-24- 07/ НОМЕР_1 не містить жодної інформації про первинні документи чи інші докази, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, які доводять вчинення мною операцій, які звільнені від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, на підставі яких в акті зроблений висновок про порушення мною п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.1, п. 198.5 «б», п. 198.6 ст. 198, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України; враховуючи відсутність у позивача жодних операцій які звільнені від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, у позивача не виникало обов`язку скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зведеної податкової накладної на суму ПДВ 1 470 070 грн., та включити цю суму ПДВ до рядків 4.1.1 та 18 Декларації за вересень 2023 року;
в Акті перевірки містяться недостовірні дані, які мають безпосередній вплив на висновок про заниження отриманого мною в 2022 році доходу; фактично, відповідно до інформації, наведеної в додатку до Акту № 8, мною в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2022 рік було задекларовано суму доходу більшу на 52 855,70 грн. (208 676,67 грн. 155 820,98 грн.); виходячи з цього, позивач погоджється, що ним в поданих податкових деклараціях помилково було занижено суму загального одержаного доходу за 2018-2023 роки на загальну суму 477 851,49 грн., в тому числі за 2019 рік 76 982,77 грн., за 2020 рік 10 161,21 грн., за 2021 рік 50 852,51 грн., за 2023 рік 339 855,00 грн., а також завищено суму загального одержаного доходу за 2022 рік на суму 52 855,70 грн.;
основною підставою для встановлення факту не використання позивачем в господарській діяльності придбаних мною за період 2018-2023 роки товарно-матеріальних цінностей, стало те, що під час проведення перевірки не було надано інформацію про залишки придбаних в період з 01.01.2018 по 30.09.2023 року товарно-матеріальних цінностей на суму без ПДВ 7 350 350,69 грн., ПДВ 1 470 070,14 грн. станом на 01.01.2018 року, на 01.01.2019 року, на 01.01.2020 року, на 01.01.2021 року, на 01.01.2022 року, на 01.01.2023 року, а також підтвердження реалізації зазначених ТМЦ, в Акті перевірки; факт відсутності проведеної під час проведення перевірки інвентаризації, доводить що у Відповідача відсутні будь-які належним чином документально підтверджені підстави встановлювати факт не використання мною в господарській діяльності придбаних мною за період 2018-2023 роки товарно-матеріальних цінностей придбаних в період з 01.01.2018 по 30.09.2023ьроку на суму без ПДВ 7 350 350,69 грн., ПДВ 1 470 070,14 грн.;
Ухвалою суду від 23.05.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав:
перевірка призначена та проведена відповідно до чинного законодавства України; позивач знав про проведення перевірки та надавав свої пояснення та документи під час перевірки; позивач самостійно написав заяву про проведення перевірки у приміщенні податкового органу; права позивача під час перевірки не були порушені;
в порушення п. 201.1 ст. 201 ПКУ з урахуванням п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199 ПКУ ФОП ОСОБА_1 не зареєстровано в ЄРПН зведену податкову накладну по обсягам постачання в частині не нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість за вересень 2023 у сумі ПДВ 1470070 грн., обсяг поставки 7350350 грн. на товарно-матеріальні цінності, придбані, які відсутні в залишках ТМЦ станом на 30.09.2023, 31.12.2023 та не використані в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 ;
в ході перевірки згідно наданих до перевірки первинних документів, даних ЄРПН встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в період з 01.01.2018 по 30.09.2023 були придбані товарно-матеріальні цінності на суму без ПДВ 7350350,69 грн., ПДВ - 1470070,14 грн. (Додаток до Акту №19) (які сплачені згідно виписок банку про рух грошових коштів), а саме в асортименті: бікроеласт, цемент, емаль, гіпсокартон, домкрат та інше; при цьому, ФОП ОСОБА_1 до перевірки не надано документальних підтверджень фактичного здійснення ремонтних робіт з використанням вищезазначених ТМЦ, а саме: відсутні акти дефектовки та/або необхідності здійснення ремонтних робіт в приміщеннях, договори з постачальниками робіт/послуг на виконання ремонтних робіт, калькуляція на обґрунтовану розраховану кількість/номенклатуру матеріалів необхідних для ремонту, акти виконаних робіт/наданих послуг, оплата за виконані ремонтні роботи та інші первинні документи, підтверджуючі використання зазначених у актах списання ТМЦ у господарській діяльності); ФОП ОСОБА_1 інформацію про залишки ТМЦ станом на 01.01.2018, на 01.01.2019, на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 30.09.2023 не надано,також не надано підтвердження реалізації зазначених ТМЦ; виходячи з вищенаведеного, за результатами перевірки при визначенні документально підтверджених витрат не враховані витрати по придбаним та не реалізованим товарно-матеріальним цінностям за 2018-2023 у розмірі 7350350,69 грн., а саме: за 2018 - 2411330,74 грн., за 2019 - 3419500,9 грн., за 2020 - 1296954,53 грн., за 2021 - 205847,85 грн., за 2022 7425 грн., за 2023 - 9291,67 грн.; отже, в порушення п.177.2, 177.4, 177.10 ст. 177 ПКУ ФОП ОСОБА_1 документально підтверджені витрати, пов`язані з господарською діяльністю за 2018- 2023 завищено на загальну суму 2 879 843,76 в т.ч.: за 2018 - 596 658,01 грн., за 2019 - 2 283 185,75 грн. та занижено на загальну суму 337 187,06 грн, в т.ч.: за 2020 - 10 161,21 грн., за 2021 - 50 852,51 грн., за 2022 - 16 670,91 грн., за 2023 - 259502,43 грн.;
в акті перевірки від 04.04.2025 №1537/04-36-24-07/ НОМЕР_1 встановлено порушення п. 201.1 ст. 201 ПКУ з урахуванням п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199 ПКУ в результаті чого ФОП ОСОБА_1 не зареєстровано в ЄРПН зведену податкову накладну по обсягам постачання в частині не нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість за вересень 2023 у сумі ПДВ 1470070 грн., обсяг поставки 7350350 грн. на придбані товарно- матеріальні цінності, які відсутні в залишках ТМЦ станом на 30.09.2023, 31.12.2023 та не використані в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 ; щодо інвентаризації ТМЦ, про яку зазначає платник - період проведення документальної перевірки з 10.03.2025 по 28.03.2025, перевіряємий період з 01.01.2018 по 31.12.2023, тобто під час проведення інвентаризації в ході документальної перевірки не є можливим встановити фактичну наявність та/або відсутність залишків товарів станом на 30.09.2023, 31.12.2023.
Ухвалою суду від 05.11.2025 року закрито підгттовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справт, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.
Відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 року по31.12.2023 року.
За результатами проведення цієї перевірки, було складено акт № 1537/04-36-24- 07/ НОМЕР_1 від 04.04.2025 року (далі за текстом Акт перевірки, Акт від 04.04.2025 року № 1537/04-36-24-07/ НОМЕР_1 ).
Відповідно до висновків Акту перевірки, документальною плановою виїзною перевіркою встановлено наступні порушення вчинені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 року по 31.12.2023 року:
- п. 44.1 ст. 44, п. 170.10 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено неналежне ведення книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року та ненадання книги обліку доходів і витрат заниження загального отриманого доходу, заниження та завищення задекларованих документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу від здійснення діяльності, відображених у додатках Ф2 декларацій про доходи та майно за 2018-2023 роки, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності;
- абз. «б» п. 176.2 ст. 176, п. 51.1 ст. 51, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, у результаті не надання Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (форма № 1-ДФ, 4-ДФ) за періоди: І кв. 2022 ІІ кв. 2023 року;
- пп. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, у результаті несвоєчасного надання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік (період з 01.01.2023 року по 30.09.2023 року);
- п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, в частині заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за перевіряємий період в загальній сумі 546 692,24 грн., в тому числі за 2018 рік 107 398,44 грн., за 2019 рік 424 830,33 грн., за 2023 рік 14 463,46 грн.;
- пп. 1.2 п. 161 підр. 10 розд. ХХ, ст. 177 Податкового кодексу України, в частині заниження податкових зобов`язань з військового збору у розмірі 45 557,69 грн., в тому числі: за 2018 рік 8 949,87 грн., за 2019 рік 35 402,53 грн., за 2023 рік 1 205,29 грн.;
- абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 231 684,16 грн., а саме: за 2018 рік 102 383,70 грн., за 2019 рік 124 211,50 грн., за 2023 рік 5 088,96 грн.;
- п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України, в частині заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 1 473 141,00 грн., в тому числі: за грудень 2018 року 1 283,00 грн., за листопад 2022 року 1 788,00 грн., за вересень 2023 року 1 470 070,00 грн.;
- п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України з урахуванням п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України в частині не реєстрації в ЄРПН зведеної податкової накладної по обсягам постачання в частині не нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість за вересень 2023 року по обсягу постачання на суму 7 350 350,00 грн.;
- п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, встановлено здійснення операцій без реєстрації податкових накладних в ЄРПН, а саме реєстрація податкових накладних в ЄРПН була зупинена і платником податку протягом 365 календарних днів не вживалися заходи по їх розблокуванню або отримане рішення про відмову в їх реєстрації не оскаржено в адміністративному / судовому порядку в 2021-2023 роках на суму ПДВ 59 741,69 грн. та нереєстрація податкових накладних в ЄРПН за вересень 2023 року на суму ПДВ 2 968,33 грн.;
- п. 287.3, п. 287.7 ст. 287, п. 288.7 ст. 288 Податкового кодексу України, в частині заниження податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2019 рік на загальну суму 32 554,39 грн.
Висновки акту перевірки обгрунтовані наступним:
в порушення п.п. 177.52. п . 177.5 ст 177, п.л. 49.18.4 п . 49.18 ст . 49 ПКУ встановлено
за результатами перевірки ведення обліку доходів та витрат встановлено не ведення /неналежне ведення обліку доходів і витрат в порушення п . л . 44.1 ст . 44, п . 177.10 ст . 177 ПКУ , а саме : за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 книга обліку доходів та витрат велася неналежним чином та відсутня книга обліку доходів та витрат з 01.01.2020 по 30.09.2023;
в ході перевірки згідно наданих до перекірки первинних документів, даних ЄРПН встановлено , що ФОП ОСОБА_2 в період з 01.01.2018 по 30.09.2023 були придбані товарно- матерівльні цінності на суму без ПДВ 7350350,69 грн., ПДВ - 1470070,14 грн. (які сплачені згідно виписок банку про рух грошових коштів ), а саме в асортименті : бікроеласт, цемент , емаль , гіпсокартон, домкрат та інше.; до перевірки не налано документальних підтверджень фактичного здійснення ремонтних робіт з використанням вищезазначених ТМЦ, а саме : відсутні акти дефектовки та / або необхідності здійснення ремовтних робіт в приміщеннях, договори з постачальниками робіт/послуг на виконання ремонтних робіт, калькуляція на обгрунтовану розраховану кількість /номенклатуру матерівлів необхідних для ремонту, акти виконаних робіт/наданих послуг, оплата за виконані ремонтні роботи та інші первинні документи, підтверджуючі використання зазначених у актах описання ТМЦ У господарській діяльності). ФОП ОСОБА_1 інформацію про залишки ТМЦ станом на 01.01,2018, на 01.01.2019, на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 30.09.2023 не надано , також не налано підтвердження реалізації зазначених ТМЦ. Виходячи з вищенаведеного, за результатами перевірки при визначенні документально підтверджених виграт не враховані витрати по придбаним та не реалізованим товарно-матеріальним цінностям за 2018-2023 у розмірі 7350350,69 грн., в саме : за 2018 - 2411330,74 грн., за 2019 - 3419500,9 грн., за 2020 - 1296954,53 грн., за 2021 - 205847,85 грн., за 2022 - 7425 грн., за 2023 - 9291,67 грн.;
таким чином , в ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_2 встановлено: завищення суми документально підтверджених витрат за перевірямий період на загальну суму 2 879 843,76 в т . ч .: за 2018 - 596 658,01 грн., за 2019 - 2 283 185,75 грн. заниження суми документально підтверджених витрат за перевіряємий період на загальну суму 337 187,06 грн, в т . ч .: за 2020 - 10 161,21 грн., за 2021 - 50 852,51 грн., за 2022 - 16 670,91 грн., за 2023 - 259502,43 грн.;
за результатами перевірки встановлено порушення абз .1 п .2 ч .1 ст .7 Закону України від 08.07.10 Nє2464-VI „ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування", у результаті чого занижено единий внесок на загальнообов?язкове державне соціальне за перевіряємий період у загальній сумі 231684,16 грн., а саме : за 2018 - 102383,7 грн., за 2019 - 124211,5 грн., за 2021 - 5088,96 грн. з урахуванням раніше сплаченої суми єдиного внеску;
в ході перевірки згідно наданих до перевірки первинних документів, даних ЄРПН встановлено , що ФОП ОСОБА_4 в період з 01.01.2018 по 30.09.2023 були придбані товарно- матеріальні цінності на суму без ПДВ цінності на суму без П / ДВ 7350350,69 грн., ПДВ - 1470070,14 грн.; ФОП ОСОБА_5 ]. до перевірки не надано докумснтальних підтверджень використання вищезазначених ТМЦ у господарській діяльності ( відсутні акти виконаних робіт, акти списання ТМ та інші первинні документи, підтверджуючі використання у господарській діяльності ). ФОП ОСОБА_1 інформації про залишки ТМЦ станом на 30.09.2023, 31.12.2023 не надано;
перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2018 по 30.09.2023 встановлено заниження податку на додану вартість : показник рядку 18 Декларацій з ПДВ на загальну суму 1473141 грн., в т . ч .:
- за грудень 2018 на загальну суму 1283 грн.
- за листопад 2022 на загальну суму 1788 грн.
- за вересень 2023 на загальну суму 1470070 грн.;
ФОП ОСОБА_2 не зареєстровано в ЄРПН зведену податкову накладну в частині ненарахування податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 1470070 грн. на товарно-матеріальні цінності, придбані, які віждсутні у залишках ТМЦ та не використані у госполарській діяльності ФОП ОСОБА_2 ;
в порушення п . 201.1 ст . 201 ПКУ встановлено здійснення операцій без ресстрації податкових накладних в ЄРПН , а саме нереєстрація податкових накладних в ЄРПН за вересень 2023 на суму ПДВ 2968,33 грн.;
перевіркою правильності обчислення , повноти і своєчасності сплати оредної плати за землю за період з 2018-2023 встановлено заниження податкового зобов?язання з орендної плати за землю за 2019 рік на загальну суму 32 554,39 грн., чим порушено п .287.3, п .287.7 ст .287, п .288.7 ст . 288 ПК України;
За результатами розгляду висновків проведеної перевірки, ГУ ДПС у Дніпропетровській області були прийняті:
Предметом позову є лише наступні рішення, які прийнято за результатами перевірки:
рішення № від 01.05.2025 року про застосування щодо фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 115 333,18 грн.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.05.2025 року про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску в сумі 231 684,16 грн.

Стосовно доводів позивача про незаконність перевірки.

Підставою позову протиправності спірних податкових повідомлень - рішень становлять обставини стосовно порядку проведення документальної планової виїзної перевірки підприємця.

Згідно з правовою позицією, що висловлена колегією суддів у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 (справа №826/17123/18, адміністративне провадження №К/9901/25669/19), оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки (наказу), яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

У постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Встановлене статтями 75-81 ПК України правове регулювання визначає певні обов`язкові умови, за наявності яких перевірка може вважатися такою, що проведена належним чином.

З системного аналізу зазначених норм цього Кодексу випливає, що проведення перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; допуск до перевірки; вивчення наданих платником податків документів та/або інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.

Реалізація зазначених етапів означає, що податкова перевірка відбулася як юридичний факт, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового правопорушення та прийняти відповідне рішення.

Судом встановлено, що відповідачем призначено планову виїзну документальну перевірку; позивачем допущено посадових осіб Відповідача до проведення документальної планової виїзної перевірки; позивачем написано заяву про проведення документальної планової виїзної перевірки за місцезнаходженням структурного підрозділу відповідача; посадові особи контролюючого органу провели документальну виїзну перевірку в приміщенні податкового органу.

У постанові від 10.06.2021 у справі №808/881/16 (провадження №К/9901/27757/18) Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність платника податків за податковою адресою не є підставою для проведення контролюючим органом перевірки в приміщенні останнього, а не за місцезнаходженням фізичної особи-підприємця. У цій справі Верховний Суд встановив, що на підставі наказу та направлень на проведення виїзної документальної перевірки, вручені платнику за день до перевірки, ревізорами-інспекторами здійснювалися виходи за податковою адресою фізичної особи-підприємця. У зв`язку з відсутністю суб`єкта перевірки за податковою адресою працівниками контролюючого органу було складено відповідні акти про неможливість вручення направлень на проведення планової перевірки та проведено перевірку в приміщенні контролюючого органу. Визнаючи таку перевірку протиправною, Верховний Суд виходив з того, що право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки виникає у посадових осіб контролюючого органу за сукупності двох умов, передбачених статтями 77, 81 ПК України (наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава)), невиконання яких своє чергою призводить до визнання перевірки незаконною. Також суд зазначив, що виїзна перевірка має проводиться виключно за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Адже у податковому законодавстві відсутня норма, яка б встановлювала право податкового органу замість документальної виїзної перевірки проводити документальну невиїзну перевірку.

У постанові від 25.11.2021 у справі №440/1961/19 Верховний Суд, досліджуючи питання правомірності проведення виїзних перевірок фізичних осіб-підприємців у приміщені податкової інспекції та аналізуючи судову практику Верховного Суду з цього приводу, сформулював висновок про те, що сам факт проведення документальної виїзної перевірки фізичної особи-підприємця у приміщенні контролюючого органу не є беззаперечною підставою вважати перевірку протиправною і такою, що тягне за собою скасування прийнятих за наслідками такої перевірки рішень контролюючого органу. При цьому Верховний Суд зауважив, що у подібних до цієї справи правовідносинах перевірці підлягають обставини, які зумовили проведення призначених документальних виїзних перевірок фізичних осіб-підприємців та/або фізичних осіб - платників податків у приміщенні контролюючого органу. Якщо зміна місця проведення перевірки відбулася безпідставно, без згоди на це платника податків та без забезпечення йому права на участь у проведенні такої перевірки, то така може бути визнана протиправною. Однак, якщо ж це відбулося з об`єктивних причин, за відсутності заперечень з боку платника податків з одночасним забезпеченням його права на участь у проведенні перевірки (незалежно від того, чи скористався платник податків таким правом), то така перевірка не може бути визнана протиправною.

Також Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що у питаннях дотримання контролюючими органами процедури проведення перевірки, істотне значення має встановлення обставин забезпечення платникам податків можливості реалізувати їх права, передбачені ПК України, а у разі їх порушення - чи могло це істотно вплинути на правильність та обґрунтованість висновків контролюючого органу, здійснених за результатами такої перевірки, на підставі яких прийняті рішення.

У контексті встановлених судом обставин доводи позивача, що контролюючий орган не забезпечив йому право на участь у перевірці із наданням документів та пояснень, не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач знав про проведення стосовно нього перевірки, отримував від відповідача запити, копії якиї містяться у матеріалах справи, про надання документів та пояснень, позивач під час перевірки надавав відповідачу пояснення та документи; позивачем написано заяву про проведення документальної планової виїзної перевірки за місцезнаходженням структурного підрозділу відповідача.

Суд зазначає, що сам факт проведення документальної виїзної перевірки фізичної особи-підприємця у приміщенні контролюючого органу не є беззаперечною підставою вважати перевірку протиправною і такою, що тягне за собою скасування прийнятих за наслідками такої перевірки рішень контролюючого органу.

За вказаних обстаивн, суд відхиляє даний довод позивача.

Стосовно доводу відповідача про те, що проведенням перевірки книги за період з 01.01.2020 по 30.09.2023 було визначено суми одержаного доходу за період 2018-2023 на підставі первинних документів, а саме : виписок банку про рух коштів по розрахунковим рахункам; таким чином , в порушення вимог п . 177.1, п .177.2 ст . 177 ПКУ ФОП ОСОБА_1 безпідставно занижено суму загального одержаного доходу за перевіряємий період на загальну суму 487097,4 грн., в тому числі за 2019 - 76982,77 грн., за 2020 - 10161,21 грн., за 2021 - 50852,51 грн., за 2022 - 9245,91 грн., за 2023 - 339855,00 грн., то суд зазначає наступне.

Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні визнав факт вчинення даного правопорушення.

Згідно вимог ч.1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За вказаних обставин, судом встановлено факт заниження суми загального одержаного доходу за 2019 - 76982,77 грн., за 2020 - 10161,21 грн., за 2021 - 50852,51 грн., за 2022 рік 9245,91 грн. та за 2023 - 339855,00 грн.

За вказаних обставин, даний довод відповідача є підтвердженим.

Стосовно доводу відповідача про те, що перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2018 по 30.09.2023 встановлено їх заниження всього у сумі 1470070 грн., у тому числі: - вересень 2 грн.; в ході перевірки згідно наданих до перевірки первинних документів, даних ЄРПН встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в період з 01.01.2018 по 30.09.2023 були придбані товарно-матеріальні цінності на суму без ПДВ цінності на суму без ПДВ 7350350,69 грн., ПДВ - 1470070,14 грн., в ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 на підставі п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, п. 85.2 ст. 85 ПКУ було надано запити № 6 від 20.03.2025, №7 від 26.03.2025 щодо використання в господарській діяльності ТМЦ за 2018-2023 роки.; ФОП ОСОБА_1 до перевірки не надано документальних підтверджень фактичного здійснення ремонтних робіт з використанням вищезазначених ТМЦ, а саме: відсутні акти дефектовки та/або необхідності здійснення ремонтних робіт в приміщеннях, договори з постачальниками робіт/послуг на виконання ремонтних робіт, калькуляція на обґрунтовану розраховану кількість/номенклатуру матеріалів необхідних для ремонту, акти виконаних робіт/наданих послуг, оплата за виконані ремонтні роботи та інші первинні документи, підтверджуючі використання зазначених у актах списання ТМЦ у господарській діяльності). Слід зазначити, що в періоді з 01.01.2018 по 30.04.2021 в штаті ФОП ОСОБА_1 відсутні наймані працівники, які за посадами можуть виконувати ремонтні роботи, з 01.05.2021 по

30.09.2023 взагалі відсутні наймані працівники.; ФОП ОСОБА_1 до перевірки не надано документальних підтверджень використання вищезазначених ТМЦ у господарській діяльності (відсутні акти виконаних робіт, акти списання ТМЦ та інші первинні документи, підтверджуючі використання у господарській діяльності); ФОП ОСОБА_1 інформації про залишки ТМЦ станом на 30.09.2023, 31.12.2023 не надано; в порушення п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199 ПКУ ФОП ОСОБА_1 неправомірно занижено задекларовані показники у рядку 4.1.1 Декларації за вересень 2023 у сумі 1470070 грн. в частині не нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість на товарно-матеріальні цінності, придбані в період з 01.01.2018-30.09.2023, які відсутні в залишках ТМЦ станом на 30.09.2023, на 31.12.2023 та не використані в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 ; при цьому, що ФОП ОСОБА_1 анульовано свідоцтво платника ПДВ 01.10.2023; відповідно п.184.7 ст.184 ПКУ якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів; отже, до 01.10.2023 ФОП ОСОБА_1 необхідно було нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ по вищезазначених ТМЦ, чого платником податків зроблено не було; в порушення п. 201.1 ст. 201 ПКУ з урахуванням п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199 ПКУ ФОП ОСОБА_1 не зареєстровано в ЄРПН зведену податкову накладну по обсягам постачання в частині не нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість за вересень 2023 у сумі ПДВ 1470070 грн., обсяг поставки 7350350 грн. на товарно-матеріальні цінності, придбані, які відсутні в залишках ТМЦ станом на 30.09.2023, 31.12.2023 та не використані в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 , то суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що фактично податковим органом в Акті перевірки від 04.04.2025 року № 1537/04-36- 24-07/ НОМЕР_1 встановлено факт нестачі станом на 30.09.2023 року та 31.12.2023 року товарно-матеріальних цінностей придбаних з 01.01.2018 року по 30.09.2023 року на суму без ПДВ 7 350 350,69 грн., ПДВ 1 470 070,14 грн.

Відповідно підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (пункт 198.5 статті 198 Податкового кодексу України).

За змістом наведених норм, платник податку зобов`язаний самостійно нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України, за товарами, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

При цьому під положення зазначеної статті підпадають і ті товари, нестачу яких виявлено за результатами проведеної вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу контролюючого органу.

Отже, проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 06.02.2020 у справі №807/1556/17.

Згідно приписів підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Частинами першою та другою статті 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Об`єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов`язковим згідно з законодавством.

Відповідно до пункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючий орган під час проведення перевірки має право, зокрема, вимагати від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Правила проведення інвентаризації для юридичних осіб, у тому числі обов`язкові випадки її проведення та оформлення результатів інвентаризації визначено Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 2 вересня 2014 року №879 (далі - Положення №879), пунктом 5 розділу І якого встановлено, що інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.

Пунктом 7 розділу І Положення №879 встановлено випадки обов`язкового проведення інвентаризації, зокрема, на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. У цих випадках інвентаризація має розпочатися у термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цих органів, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.

За приписами пункту 1 розділу II вказаного Положення, для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства

У разі проведення інвентаризації за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.

Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про наступне:

- контролюючий орган під час проведення перевірки має право вимагати проведення платником податків інвентаризації;

- контролюючий орган має направити належним чином оформлений документ, який містить вимогу на проведення інвентаризації;

- платник податків, який отримав вимогу про проведення інвентаризацію, зобов`язаний провести інвентаризацію;

- розпорядчим документом керівника платника податків створюється інвентаризаційна комісія. Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії та у присутності матеріально відповідальної особи;

- посадові особи контролюючого органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.

Щодо присутності фахівців контролюючого органу під час проведення інвентаризації, то слід зазначити, що посадові особи контролюючого органу можуть бути присутні при проведенні інвентаризації за їх згодою, проте така присутність не є обов`язковою.

Доказів щодо неможливості прийняти участь в проведенні інвентаризації (проводилась в межах проведення перевірки) чи відмови Товариством фахівцям відповідача бути присутніми під час проведення інвентаризації, контролюючим органом не надано, матеріали справи таких не містять.

В контексті наведено слід зазначити, що нормами Положення №879 не визначено, що інвентаризацію у законний спосіб можливо провести тільки на день її призначення, або виключно в день її призначення.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У спірних правовідносинах контролюючим органом не доведено обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

В контексті наведених обставин, суд зазначає про не виконання контролюючим органом всіх заходів з метою встановлення об`єктивних обставин, натомість притягнення до відповідальності за формальними ознаками без належного доказового обґрунтування допущених порушень.

У розумінні пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку є проведення під час податкової перевірки інвентаризації товарів та складання відповідного акту, яким зафіксовано, зокрема факт такої нестачі.

Згідно з частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Аналогічну за своїм змістом правову позицію займає Верховний Суд у постановах від 26 вересня 2023 року у справі № 640/19859/21, від 06.02.2020 у справі №807/1556/17 та від 28 лютого 2023 року у справі № 520/11549/21.

Відповідач у письмових поясненнях, які викладені у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях, вказує на те, що ним не вимагалось від позивача проведення інвентаризації ТМЦ.

Позивач самостійно не провадив інветаризацію товарно-матеріальних цінностей.

Викладений в акті перевірки факт відсутності ТМЦ на суму без ПДВ 7350350,69 грн., ПДВ - 1470070,14 грн., встановлений контролюючим органом не у спосіб, передбачений податковим законодавством, з огляду на це, висновок про заниження податкових зобов`язань з ПДВ є безпідставним.

Стосовно посилання відповідача на п.184.7 ПК України до вказаних вище фактичних обставин, то суд також вважає його безпідставним з наступних причин.

В акті перевірки відсутній висновок податкового органу про порушення позивачем вимог ст. 184 ПК України.

Позивачу анульовано свідоцтво платника ПДВ 01.10.2023 року.

Згідно п. 184.7 ПК України якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Позивач, на думку відповідача, не виконав даний обов`язок.

Суд зазначає, що проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, відповідач фактично повинен був виконати під час проведення перевірки вимоги п. 184.7 ПК України замість позивача: визначити конкретні товари, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; відповідач вказаних дій під час перевірки не зробив.

Відповідач у письмових поясненнях, які викладені у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях, вказує на те, що ним не вимагалось від позивача проведення інвентаризації ТМЦ.

Також відповідач безпідставно застосував штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 3400 грн., за відсутність складання та реєстрації протягом граничного строку податкових накладних.

Стосовно доводів відповідача про завищення позивачем сум документально підтверджених витрат на суму 2 879 843,76 грн., в т.ч. за 2018 рік 596 658,01 грн., за 2019 рік 2 283 185,75 грн., а також доводів відповідача про заниження сум документально підтверджених витрат суму 337 187,06 грн., в т.ч. за 2020 рік 10 161,21 грн., за 2021 рік 50 852,51 грн., за 2022 рік 16 670,91 грн., за 2023 рік 259 502,43 грн., то суд зазначає натупне.

Вказаних вище висновок відповідача обгрунтованим тим, що при визначені документально підтверджених витрат не враховані витрати на придбаним та не реалізованим товарно-матеріальним цінностям за 2018-2023 роки на суму 7 350 350,69 грн., а саме: за 2018 рік 2 411 330,74 грн., за 2019 рік 3 419 500,90 грн., за 2020 рік 1 296 954,53 грн., за 2021 рік 205 847,85 грн., за 2022 рік 7425 грн., за 9291,67 грн.

Суд вище у рішенні досліджував вже вказане питання факту нестачі станом на 30.09.2023 року та 31.12.2023 року товарно-матеріальних цінностей придбаних з 01.01.2018 року по 30.09.2023 року на суму без ПДВ 7 350 350,69 грн., ПДВ 1 470 070,14 грн. та прийшов до висновку, що викладений в акті перевірки факт відсутності ТМЦ на суму без ПДВ 7350350,69 грн., встановлений контролюючим органом не у спосіб, передбачений податковим законодавством, з огляду на це, висновок про заниження завищення та заниження позивачем документально підтверджених витрат на суму 2 879 843,76 грн. та на суму 337 187,06 грн. є безпідставним, оскільки єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, є проведення під час податкової перевірки інвентаризації товарів та складання відповідного акту, яким зафіксовано, зокрема факт такої нестачі.

Відповідач у письмових поясненнях, які викладені у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях, вказує на те, що ним не вимагалось від позивача проведення інвентаризації ТМЦ.

Позивач самостійно не провадив інветаризацію товарно-матеріальних цінностей.

За вказаних обставин, вказаний вище висновок відповідача у акті перевірки є необгрунтованим та безпідставним.

Під час розгляду справи знайшов своє підтвердження факт завищення ПДВ на загальну суму 5227 грн. в т.ч. за грудень 2018 року на суму 1238 грн. та за листопад 2022 року на суму 3989 грн., оскільки позивач включив до суми податкового кредиту з ПДВ суми не підтверджені податковим накладними, які зареєстровані у ЄРПН, у результаті чого занижені податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 3 071 грн., у т.ч. за грудень 2018 року 1283 грн. та листопад 2022 року 1788 грн., які увійшли до податковог повідомлення рішення.

Також під час розгляду справи знайшов своє підтвердження факт здійснення операції позивачем без реєстрації податкових наклданих у ЄРПН, а саме: нереєстрація податкових накладних в ЄРПН за вересень 2023 року на суму ПДВ 2968,33 грн., а також реєстрація податкових накладних у ЄРПН зупинена і платником податків протягом 365 днів не вживалися заходи по її розблокуванню або отримано рішення про відмову у реєстрації не оскаржено в адміністративному/судовому порядку в період 2021-2023 роки на суму ПДВ 59 741,69 грн.

Вказані факти підтверджується та не заперечуються позивачем у його письмових поясненнях та поясненнях, які надані у судових засіданнях.

Отже, під час розгляду справи лише знайшов своє підтвердження висновок відповідача про заниження суми загального одержаного доходу за перевіряємий період на загальну суму 487097,4 грн., в тому числі за 2019 - 76982,77 грн., за 2020 - 10161,21 грн., за 2021 - 50852,51 грн., за 2022 - 9245,91 грн., за 2023 - 339855,00 грн. та заниження ПДВ на загальну суму 3071 грн. та нереєстрація податкових накладних в ЄРПН за вересень 2023 року на суму ПДВ 2968,33 грн., а також здійснення операції позивачем без реєстрації податкових наклданих у ЄРПН в період 2021-2023 роки на суму ПДВ 59 741,69 грн.

Отже, позивач повинен сплатити ПДФО та військовий збір з суми 487 097,40 грн. (заниження суми загального одержаного доходу за перевіряємий період).

Стосовно єиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то суд зазначає, що за 2022, 2023 роки відповідач під час перевірки ЄСВ не нараховував; відповідач нарахував позивачу ЄСВ лише за 2018, 2019 та 2021 роки, про що прямо вказано у висновках акту перевірки та письмових та усних поясненнях відповідача, які надані під час розгляду справи.

Таким чином, суд перевіряє вірність нарахуванням податковим органом ЄСВ за 2018, 2019 та 2021 роки.

Враховуючи те, що судом під час розгляду справи не встановлено заниження позивачем доходів та витрат за 2018 рік, то позивач вірно визначив суми ЄСВ за 2018 рік у розмірі 45 047,15 грн. з суми задекларованого позивачем чистого прибутку згідно декларації за 2018 рік у розмірі 204 759,76 грн.

За вказаних обставин, відповідач протиправно нарахував позивачу ЄСВ за 2018 рік.

Судом відхиляються доводи позивача про те, що ним помилкового у поданій звітності визначено суму чистого прибутку за 2018 рік у розмірі 204 759,76 грн., а тому у позивача утворилась переплата з ЄСВ за 2018 рік, оскільки позивач самостійно у звітності визначив суми чистого прибутку за 2018 рік у розмірі 204 759,76 грн., а виправлену звітність за 2018 рік з вірним зазначенням чистого доходу не подавав.

За 2019 рік сума ЄСВ повина бути нарахована з суми заниженого доходу позивача у розмірі 76982,77 грн., тобто 16 936,21 грн.

За 2021 рік сума ЄСВ повина бути нарохована з суми заниженого доходу позивача у розмірі - 50852,51 грн., тобто 11 187,55 грн.

Таким чином, правомірним є нарахування позивачу ЄСВ лише на суму 28 123,76 грн. за 2019 та 2021 роки.

Таким чином, податкове повідомлення рішення від 01.05.2025 року № є правомірним у сумі ПДФО у розмірі 87 677,53 грн. та штрафна (фінансова) санкція 21 919,38 грн.; в іншій частині вказане податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Податкове повідомлення рішення від 01.05.2025 року № є правомірним у сумі військового збору 7306,46 грн. та штрафна (фінансова) санкція 1826,61 грн.; в іншій частині вказане податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 01.05.2025 року № Ф- є правомірною у розмірі 28 123,76 грн.; в іншій частині вказана вимога є протиправною та

підлягає скасуванню.

Рішення № від 01.05.2025 року про застосування щодо фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є правомірним у сумі 14 061,88 грн.; в іншій частині вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Податкове повідомлення рішення від 01.05.2025 року № правомірним є лише в сумі грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 3071 грн. та штрафна (фінансова) санкція 767,75 грн; в іншій частині вказане податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Податкове повідомлення рішення від 01.05.2025 року № є правомірним лише в сумі штрафу 31 355,01 грн.; в іншій частині вказане податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги є частково обгрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати у вигляді сплати судового збору покладаються на відповідача згідно вимог ч.3 свт. 139 КАС України.

Керуючись ст. 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, вимоги та рішення задовольнити частково.

Визнати частково протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.05.2025 року № Ф- ГУ ДПС у Дніпропетровській області на суму недоїмки у розмірі 203 560,40 грн.

Визнати частково протиправним та скасувати Рішення № від 01.05.2025 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчаасно не нарахованого єдиного внеску ГУ ДПС у Дніпропетровській області у розмірі штрафної санкції 101 271,31 грн.

Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 01.05.2025 року № ГУ ДПС у Дніпропетровській області в частині нарахування грошового зобов`язання з ПДФО у розмірі 459 014,70 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 114 753,68 грн.

Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 01.05.2025 року № в частині нараховання грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 38 251,23 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 9 562,81 грн.

Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 01.05.2025 року № ГУ ДПС у Дніпропетровській області в частині нарахування грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 1 470 070 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 367 517,50 грн.

Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 01.05.2025 року № ГУ ДПС у Дніпропетровській області в частині суми штрафу у розмірі 3400 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 11008,66 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12 листопада 2025 року.

Суддя С.В. Златін