Справа № 520/3302/25
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

12 листопада 2025 р. справа № 520/3302/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григорова Д.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати солдату ОСОБА_1 , окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень, передбачених абз. 5 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №3161-ІХ, за період з 01.06.2023р. по 03.01.2025р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити солдату ОСОБА_1 , оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років та додаткову винагороду у розмірі 20100 гривень, передбачених абз. 5 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №3161-ІХ, за період з 01.06.2023р. по 03.01.2025р.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно не нараховувалась та не виплачувалась додаткова грошова винагорода за спірний період у розмірі 20100 гривень. При цьому, у позивача наявні всі умови, які передбачають нарахування такої винагороди, зокрема: було отримано поранення, яке пов`язане із захистом Батьківщини.

Ухвалою суду від 19.02.2025р. відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі. Ухвалою суд від 11.11.2025р. замінено відповідача - Військову частину НОМЕР_4 на її правонаступника - Військову частину НОМЕР_2 .

Представником Військової частини НОМЕР_4 до суду подано відзив на адміністративний позов, у якому останній зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивачем до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої він підтвердив раніше викладену правову позицію та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 26 лютого 2022 року був призваний на військову службу за мобілізацією відповідно Указу Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 «Про загальну мобілізацію» та з 26 лютого 2022 року зараховано до складу військової частини НОМЕР_4 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 26.02.2022р. №34.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_4 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) наданої 06.07.2023р. №3174 ОСОБА_1 04 грудня 2022 року отримав поранення: МВОСП обох нижніх кінцівок, лівого передпліччя, лівої кисті. Закритий перелом обох кісток в/3 лівої гомілки. За обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини.

Як вбачається з довідки Військової частини НОМЕР_4 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) наданої 26.06.2023р. №3045 ОСОБА_1 04 грудня 2022 року отримав множинні осколкові поранення обох нижніх кінцівок, лівого передпліччя, лівої кисті. За обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини.

На підставі довідки гарнізонної військово-лікарської комісії від 15.05.2023р. №4080 та довідки гарнізонної військово-лікарської комісії від 06.11.2023р. №9113 встановлено, що поранення ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини, обмежено придатний до військової служби.

Позивач вважає, що у період з 01.06.2023р. по 03.01.2025р. йому не нараховувалось грошове забезпечення в належному розмірі, а саме не виплачено додаткове грошове забезпечення в розрахунку 20100 грн. в місяць.

Не погоджуючись з наведеним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XIІ). Зокрема, вказаний Закон визначає порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Абзацом 1 частини першої статті 9 Закону № 2011-XIІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина четверта статті 9 Закону №2011-ХІІ).

Окрім того, згідно із Законом № 3161-IX від 28.06.2023 Закон №2011-ХІІ доповнено статтею 9-2, якою закріплено, що під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України строк дії воєнного часу продовжувався, який діє і на час розгляду справи.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" (далі - Закон № 3161-IX), установлено, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пункту 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3161-IX цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім підпункту 1 пункту 1, підпунктів 2 і 3 пункту 3, підпункту 1 пункту 5 розділу I цього Закону та пунктів 2 і 3 цього розділу, які набирають чинності через 30 днів з дня опублікування цього Закону, та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з першого числа місяця, в якому опублікований цей Закон.

Опубліковано Закон № 3161-IX в газеті "Голос України" № 13 від 30.06.2023, а тому абзац 5 пункту 2 розділу II Закону № 3161-IX набрав чинності 31.07.2023 та застосовується з 01 червня 2023 року.

Відповідно до абзацу 7 пункту 1-1 Постанови № 168 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 № 836, яка відповідно до пункту 3 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року) визначено, що:

"Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, після перебування у розпорядженні понад два місяці (за які вони втратили право на отримання грошового забезпечення в повному обсязі за останніми займаними посадами) і до закінчення перебування у розпорядженні щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень."

Цей же абзац сьомий пункту 1-1 Постанови № 168, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15.09.2023 № 1001, яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, викладений в наступній редакції:

"Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень."

В той же час, відповідно до абзацу двадцять дев`ятого пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260 (згідно пункту 4 Наказу Міністерства оборони № 566 від 26.09.2023 застосовується з 01 червня 2023 року) (в даній редакції абзац двадцять дев`ятий пункту 2 розділу XXXIV чинний у спірний період з вересня 2023 року по травень 2024 року) військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою в повному обсязі. Після перебування в розпорядженні понад два місяці і до дня закінчення перебування в розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні).

З аналізу приведених вище положень вбачається, що з 01.06.2023 виплата додаткової винагороди військовослужбовцям у розмірі 20100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні) можлива лише за одночасного виконання наступних чотирьох умов:

1) військовослужбовець має отримати поранення (контузію, травму або каліцтву), пов`язане із захистом Батьківщини;

2) військовослужбовець має бути визнаним військово-лікарською комісією обмежено придатним до військової служби або непридатним до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

3) військовослужбовець має бути зарахованим у розпорядження відповідних командирів;

4) військовослужбовець має перебувати у розпорядженні понад два місяці.

Як встановлено судом із матеріалів справи, з 26 лютого 2022 року був призваний на військову службу за мобілізацією відповідно Указу Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 «Про загальну мобілізацію» та з 26 лютого 2022 року зараховано до складу військової частини НОМЕР_4 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 26.02.2022р. №34 (а.с. 7).

04 грудня 2022 року позивач отримав поранення: МВОСП обох нижніх кінцівок, лівого передпліччя, лівої кисті. Закритий перелом обох кісток в/3 лівої гомілки. За обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_4 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) наданої 06.07.2023р. №3174 (а.с. 21) та довідкою Військової частини НОМЕР_4 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) наданої 26.06.2023р. №3045 (а.с. 24).

Після отриманого поранення, а саме період з 04.12.2022р. по 06.12.2022р., з 07.12.2022р. по 14.12.2022р., з 14.12.2022р. по 28.12.2022р. та з 21.03.2023р. по 24.03.2023р. З 21.05.2023р. проходив ВЛК, знятий з ВЛК 24.05.2023р. вказане підтверджується медичною характеристикою на солдата ОСОБА_1 (а.с. 25-26).

Згідно довідки гарнізонної військово-лікарської комісії від 15.05.2023р. №4080 та довідки гарнізонної військово-лікарської комісії від 06.11.2023р. №9113 встановлено, що поранення ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини, обмежено придатний до військової служби

Визнаний «Обмежено придатним до військової служби, непридатний до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах» (а.с. 8-9).

Отже, наявними в справі доказами підтверджено, що позивач отримав 04.12.2022р. поранення, яке пов`язане із захистом Батьківщини, внаслідок чого його визнано обмежено придатним до військової служби.

Дослідивши надану відповідачем разом з відзивом на позовну заяву довідку про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, премії та індексації від 23.07.2024р. №1572/2993, суд зазначає, що вказана довідка стосується іншої особи - ОСОБА_2 .

Доказів на підтвердження нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі 20100 гривень відповідно до Постанови № 168 за період з 01.06.2023р. по 03.01.2025р. відповідачем до суду не надано, та відповідачем не заперечувалася відсутність нарахування такої виплати позивачу.

Таким чином, виходячи з приведених вище приписів та оскільки позивач отримав поранення, яке пов`язане із захистом Батьківщини, був визнаний обмежено придатним до військової служби, перебував у розпорядження понад два місяці, а отже наявні одночасно всі чотири умови, які надають право військовослужбовцю отримати додаткову винагороду у розмірі 20100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні).

Інші доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати солдату ОСОБА_1 окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень, передбачених абз. 5 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №3161-ІХ, за період з 01.06.2023р. по 03.01.2025р.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити солдату ОСОБА_1 оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років та додаткову винагороду у розмірі 20100 гривень, передбачених абз. 5 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №3161-ІХ, за період з 01.06.2023р. по 03.01.2025р.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Д.В. Григоров