Справа № 140/3261/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 140/3261/25 пров. № А/857/20566/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Гуляка В.В.
Ільчишин Н.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 140/3261/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди,

місце ухвалення судового рішення м. Луцьк
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїДимарчук Т.М.
дата складання повного тексту рішення20.05.2025 року

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У березні 2025 року до Волинського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Луцької міської ради (далі відповідач) у якій позивач просив суд:

визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення компенсаційної виплати за рахунок місцевого бюджету на особистий рахунок у Державному комунальному підприємстві «Луцьктепло» оплати за послугу з централізованого надання гарячої води, що призвело до утворення заборгованості через несплату нарахованих витрат, як громадянину, якому відповідно до законодавства було призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг у разі відсутності квартирних приладів обліку гарячої води, що перевищило соціальні нормативи, визначені підпунктами 2-4 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування від 06.08.2014 № 409 з травня 2019 по квітень 2022 року;

зобов`язати відповідача, відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409, перерахувати 7 658,94 грн на особовий рахунок позивача у Державному комунальному підприємстві «Луцьктепло», як компенсацію за нараховану за централізоване надання гарячої води, як перевищення соціального нормативу, встановленого для громадян, яким відповідно до законодавства призначено субсидію;

стягнення з Луцької міської ради за рахунок місцевого бюджету 3000000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (із зазначенням способу їх усунення) десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та документа про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн.

22.04.2025 до суду від позивача надійшла заява, у якій позивач просив звільнити його від сплати судового збору у зв`язку з тим, що він є пенсіонером, а розмір пенсії є незначним. Також позивач подав клопотання про поновлення строку звернення до суду у якому вказав, що шестимісячний строк звернення до суду необхідно відраховувати з 04.05.2023, тобто з дати отримання листа від Луцької міської ради.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року повернуто позовну заяву у справі № 140/3261/25.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти постанову, якою справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що є одиноким пенсіонером, розмір пенсії становить 3717,22 грн. щомісячно, тому позивач не має змоги сплатити судовий збір в сумі 1211,20 грн. На це уваги суд першої інстанції не звернув. Також позивач зауважує, що із листа відповідача від 04.05.2023 дізнався про порушення свого права на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, в тому, звернувшись до суду з позовом 28.03.2025 року, не пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу зазначену позивачем, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів, які підтверджують той факт, що розмір судового збору перевищує 5% річного доходу позивача за попередній календарний рік та пропустив строк звернення до суду, а причини пропуску строку звернення до суду приведені позивачем визнано неповажними.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підтвердження обґрунтованості звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги позивач подав довідку про доходи № 172107, в якій є відомості про суми пенсії отриманої позивачем за період з серпня 2024 року по січень 2025 року.

Відповідно до цієї довідки позивач щомісячно отримував пенсію у розмірі 3717, 22 грн (тобто за 12 місяців 44808, 64 грн), а це означає, що розмір судового збору (1211,20 грн) не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача.

Крім цього, суд першої інстанції встановив, що позивач у жовтні 2022 року звертався із заявою до відповідача про перерахунок суми житлової субсидії з травня 2021 року по квітень 2022 року. У листопаді 2022 року отримав з цього приводу відповідь відповідача.

18 листопада 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок суми житлової субсидії з травня 2019 року по квітень 2022 року.

17 грудня 2022 року позивач отримав відповідь у якій відповідач зазначив, що бюджетом міста не передбачено видатків для виплати компенсації передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Ця норма кореспондується з приписами статті 8 Закону України «Про судовий збір», згідно з частиною першою якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а також звільнити від сплати судового збору за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Отже, законодавством регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, при цьому визначальною підставою для прийняття судом такого рішення є майновий стан сторони.

У розумінні приписів статті 8 Закону України «Про судовий збір» відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин, що обумовлюють відсутність можливості сплатити судовий збір як на теперішній час, так і в майбутньому.

При цьому, особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Апеляційний суд зауважує, що позивач перебуває на обслуговуванні в територіальному центрі соціального обслуговування м. Луцька, як одинокий, сума місячної пенсії позивача становить 3717,22 грн, а сума судового збору 1211,20 грн.

Зважаючи на ту обставину, що сума судового збору за подання позову становить майже половину суми пенсії позивача, то апеляційний суд вважає, що сплата судового збору покладе надмірний тягар на життя позивача та непропорційно обмежує позивачу доступ до суду.

Тому, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції надто формально підійшов до вирішення питання про сплату судового збору за подання позову, внаслідок чого обмежив позивачу на доступ до суду. У зв`язку з обумовленим мотивувальна частина оскаржуваної ухвали у цій частині підлягає зміні з урахуванням висновків апеляційного суду.

Що стосується строку звернення до суду, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами частин першої, другої статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно із частиною шостою статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Апеляційний суд, на підставі матеріалів справи встановив те, що позивачу було відомо про порушення своїх прав 07.10.2022 коли він звернувся із заявою до відповідача про перерахунок суми житлової субсидії з травня 2021 року по квітень 2022 року.

Тому, зважаючи на те, що позивач подав адміністративний позов 28.03.2025, тобто після закінчення шестимісячного строку на звернення до суду, а тому пропустив строк звернення до суду.

Частиною 2 статті 123 КАС України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви, оскільки, на думку апеляційного суду, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які навів позивач, є неповажними

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що мотивувальна частина оскаржуваної ухвали суду першої інстанції підлягає зміні у частині приведених мотивів щодо необхідності сплати позивачем судового збору за подання до суду адміністративного позову у цій справі з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, відображених у цій постанові.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 140/3261/25 у частині приведених мотивів щодо необхідності сплати ОСОБА_1 судового збору за подання до суду адміністративного позову у цій справі з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, відображених у цій постанові.

У решті ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 140/3261/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин