Справа № 620/10167/25
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року Чернігів Справа № 620/10167/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участі секретаря Калюжної В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить:

-визнати протиправними дії в. о. начальника Чернігівського відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області СМУ МЮ Васильченко Антоніни Ігорівни, що виявилися у не прийнятті рішення щодо зняття арешту та наданні відповіді;

-зобов`язати в. о. начальника Чернігівського відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області СМУ МЮ Васильченко Антоніну Ігорівну зняти арешт з кв. АДРЕСА_1 та внести відповідну інформацію до Державного реєстру речових прав.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 30.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з урахуванням правил для розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ; призначено підготовче засідання на 14 год. 00 хв. 09.10.2025.Відповідачем поданий відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позову з підстав, що арешт, накладений на майно, яке не належить на праві власності позивачу, а тому тільки власник може звернутися з заявою про скасування арешту на майно згідно вимог чинного законодавства.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує таке.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_2 є співвласником ? частини трикімнатної квартири (загальна площа 74,8 кв. м) за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

На іншу ? частку квартири, яка належала на праві власності ОСОБА_3 був накладений арешт постановою ВДВС Куликівського РУЮ від 09.08.2013, серії ВП НОМЕР_4.

Згідно копії постанови про зняття арешту з майна боржника від 29.07.2015 знято арешт з ? частини 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 .

Зі змісту копії акту про проведені електронні торги від 29.07.2015 слідує, що при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження НОМЕР_4 від 03.10.2014 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 складено відповідний акт про проведені електронні торги арештованого майна боржника, а саме: ? частини 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 ; арештоване майно придбала ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ; акт видано на підставі протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна від 18.05.2015 №81620.

Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиного реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна значиться запис про накладення арешту на ? частину 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 , згідно постанови ВДВС Куликівського РУЮ від 09.08.2013, серії ВП НОМЕР_4 позивач 14.04.2025 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 подав заяву до в. о. начальника Чернігівського відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області СМУ МЮ Васильченко Антоніни Ігорівни з проханням зняти арешт на ? частини 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

30.04.2025 відповідач листом №20025 повідомив позивача, що з метою прийняття рішення про зняття арешту з майна, звернутися з даною заявою може лише ОСОБА_4 з наданням оригіналу акту про проведені електронні торги.

Позивач не погоджуючись з діями державної виконавчої служби щодо не зняття арешту з майна звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до приписів статті 55 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла на час накладення арешту (надалі - Закон №606-XIV) державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Згідно частини 2 статті 57 Закону №606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до приписів статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем

заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону №1404-VIII.

Згідно із пунктом 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону №1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VIII визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Відповідно до частини 5 статті 59 Закону №1404-VIII, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (частина 2 статті 59 Закону № 1404-VIII).

Таким чином судове рішенням про зняття арешту з майна боржника, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття арешту з такого майна постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Положеннями статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте як встановлено судом ОСОБА_2 не є співвласником ? частини трикімнатної квартири (загальна площа 74,8 кв. м) за адресою: АДРЕСА_2 , та яка належала на праві власності ОСОБА_3 та на яку був накладений арешт постановою ВДВС Куликівського РУЮ від 09.08.2013, серії ВП НОМЕР_4 і яка була реалізована при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження НОМЕР_4 від 03.10.2014 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , про що складено відповідний акт про проведені електронні торги арештованого майна боржника, а саме: ? частини 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 ; арештоване майно придбала ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ; акт видано на підставі протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна від 18.05.2015 №81620, що підтверджується копією акту про проведені електронні торги від 29.07.2015, що мається в матеріалах справи.

Отже ОСОБА_2 є співвласником іншої ? частини трикімнатної квартири (загальна площа 74,8 кв. м) за адресою: АДРЕСА_2 , на яку арешт не накладався.

Крім того як слідує з копії постанови про зняття арешту з майна боржника від 29.07.2015 знято арешт з ? частини 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , проте в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиного реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна значиться запис про накладення арешту на ? частину 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 , згідно постанови ВДВС Куликівського РУЮ від 09.08.2013, серії ВП НОМЕР_4.

Отже арешт з ? частини, яка належала ОСОБА_3 та була реалізована на прилюдних торгах знятий, проте в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо цього об`єкту нерухомого майна не внесений запис про зняття такого арешту.

Проте суд зауважує, що лише власник нерухомого майна має право звернутися до державної виконавчої служби та зобов`язати відповідача внести інформацію про зняття такого арешту до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаного об`єкта нерухомого майна, проте позивач не є власником цього нерухомого майна.

Враховуючи той факт, що до державного виконавця звернувся не власник нерухомого майна у відповідача були відсутні передбачені Законом №1404-VIII підстави вчиняти дії щодо зняття арешту з зазначеного майна, тому в поведінці відповідача відсутня як протиправна бездіяльність так і протиправні дії.

Щодо ненадання відповідачем відповіді на заяву позивача від 114.01.2025 суд зазначає, що матеріали справи містять лист відповідача від 30.04.2025 №20025, яким він повідомив позивача, що з метою прийняття рішення про зняття арешту з майна, необхідно, щоб звернулася з даною заявою ОСОБА_4 з наданням оригіналу акту про проведені електронні торги.

За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправними дій в. о. начальника Чернігівського відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області СМУ МЮ Васильченко Антоніни Ігорівни, що виявилися у не прийнятті рішення щодо зняття арешту та наданні відповіді та зобов`язання в. о. начальника Чернігівського відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області СМУ МЮ Васильченко Антоніни Ігорівни зняти арешт з кв. АДРЕСА_1 та внести відповідну інформацію до Державного реєстру речових прав є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Правові підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки в позові відмовлено повністю.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ).

Відповідач: Чернігівський відділ державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Княжа, буд. 28, м. Чернігів, Чернігівський район, Чернігівська область, 14000, код ЄДРПОУ - 43316700).

Суддя В.В. Падій