Справа № 320/22048/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року №320/22048/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльність неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльність неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:

-визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_2 не перерахунку та не виплаті додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. 00 коп., у зв`язку з пораненням тяжкого ступеню тяжкості, пов`язаним із захистом Батьківщини, відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового i начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за час перебування на лікуванні, ОСОБА_1 , у період з 28.09.2024 року по 10.01.2025 року (включно);

-зобов`язати військову частину НОМЕР_4 перерахувати та нарахувати доплати додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» за час перебування на лікуванні, ОСОБА_1 , у період з 28.09.2024 року по 10.01.2025 року (включно).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Вісьтак М. Я.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити одноособово суддею Вісьтак М. Я., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді солдата. 27.09.2024 року він отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується формою 100 СП 72 ОМБр. Після поранення ОСОБА_1 неодноразово проходив стаціонарне лікування у різних медичних закладах, зокрема: з 28.09.2024 по 03.10.2024 у КНП «Міська лікарня №4» м. Запоріжжя; з 04.10.2024 по 07.10.2024 у медичній військовій частині НОМЕР_5 ; з 07.10.2024 по 14.10.2024 у КП «Рожищенська багатопрофільна лікарня»; з 28.10.2024 по 11.11.2024 у КНП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування»; з 22.11.2024 по 16.12.2024 у «Українському центрі ветеранів» с. Циблі. ОСОБА_1 вказав, що 14.10.2024 року він отримав довідку ВЛК про необхідність відпустки після травми строком на 30 календарних днів. 10.01.2025 року, за результатами проходження ВЛК у НВМКЦ ГВКГ, було встановлено, що травма є тяжкою та пов`язана із захистом Батьківщини. Разом з тим, як вказує позивач, під час лікування останній не отримав у повному обсязі грошового забезпечення, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям…». Зокрема, не було виплачено додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн за період перебування на лікуванні з 28.09.2024 по 10.01.2025 включно. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що у довідці про доходи №1126 від 25.02.2025 року наявні розбіжності з банківською випискою: військова частина вказує більші суми виплат, ніж фактично отримані позивачем. 11.03.2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку додаткової винагороди, проте станом на сьогодні рішення за результатами розгляду заяви не прийнято, виплату не здійснено, що свідчить про бездіяльність військової частини НОМЕР_2 . 01.02.2025 року на підставі витягу з наказу командира військової частини №32 позивача звільнено в запас за станом здоров`я відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Отже, ОСОБА_1 вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за період лікування протиправною та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

11.07.2025 року від уповноваженого представника Військової частини НОМЕР_2 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що останній просить суд у задоволенні позову відмовити.

Так, сторона відповідача зазначила, що за період з 28.09.2024 по 10.01.2025 позивачу було виплачено всі належні суми грошового забезпечення в повному обсязі, що підтверджується довідками військової частини НОМЕР_2 . Таким чином, жодної бездіяльності щодо нарахування або виплати коштів військовою частиною не допущено. Відповідач наголосив, що протиправність у діях чи бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування або невиплати додаткової винагороди відсутня, оскільки всі належні позивачу виплати були здійснені у повному обсязі. Крім того, відповідач зазначив, що позивач не надав жодних доказів, які б свідчили про порушення його прав або невиплату належних сум. Натомість, на думку відповідача, позивач своїми діями намагається ввести в оману командування військової частини та суд з метою повторного отримання коштів, які вже були йому виплачені.

17.07.2025 ОСОБА_1 скористався правом на надання до суду письмової відповіді на відзив. Позивач вказав, що твердження відповідача є безпідставними, та не підтверджені жодними належними доказами. Замість надання документальних підтверджень здійснення виплат таких як накази, розрахункові відомості, платіжні доручення чи банківські виписки відповідач обмежився припущеннями та суб`єктивними оцінками щодо намірів позивача. При цьому матеріали справи свідчать про зворотне: позивач неодноразово звертався до військової частини із заявами про здійснення перерахунку та виплату додаткової винагороди, проте належної реакції від відповідача не отримав. Крім того, позивач звернув увагу на наявність розбіжностей між довідкою про доходи №1126 від 25.02.2025, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , та випискою з банківського рахунку, на який надходило грошове забезпечення. Зокрема, військова частина зазначає більші суми виплат, ніж ті, що фактично були отримані позивачем. Також ОСОБА_1 зазначив, що до матеріалів справи долучено виписку з банківського рахунку, яка підтверджує, що під час лікування останньому не було виплачено додаткову грошову винагороду в розмірі 100 000 гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.

Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді солдата.

27.09.2024 року позивач отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується формою 100 СП 72 ОМБр, що підтверджується копією, яка міститься в матеріалах справи.

28.09.2024 року позивача було доставлено до КНП «Міська лікарня №4» Запорізької міської ради, де він перебував на стаціонарному лікуванні до 03.10.2024 року з діагнозом: вогнепально-уламкове сліпе поранення верхньої третини лівої гомілки, відкритий вогнепальний багатоуламковий перелом лівої малогомілкової кістки зі зміщенням.

У період з 04.10.2024 по 07.10.2024 року ОСОБА_1 проходив лікування у медичній військовій частині НОМЕР_5 із діагнозом мінно-вибухова травма, вогнепальне осколкове поранення лівої гомілки з багатоуламковим переломом малогомілкової кістки.

З 07.10.2024 по 14.10.2024 року позивач перебував на лікуванні у КП «Рожищенська багатопрофільна лікарня».

На підставі матеріалів суд встановив, що 14.10.2024 року отримав довідку ВЛК, якою йому було надано відпустку після травми строком на 30 календарних днів.

З 28.10.2024 по 11.11.2024 року позивач проходив лікування у КНП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» з діагнозом: наслідки мінно-вибухової травми, закритий перелом лівої малогомілкової кістки.

З 11.11.2024 по 19.11.2024 року він проходив військово-лікарську комісію (ВЛК) у ВМКЦ ГВКГ, за результатами якої рекомендовано лікування у «Українському центрі ветеранів» с. Циблі.

Виходячи з наявних у справі доказів, суд установив, що з 22.11.2024 по 16.12.2024 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні у «Українському центрі ветеранів» с. Циблі.

У подальшому, 02.12.2024 року отримав довідку про обставини травми №1/37/12838, видану військовою частиною НОМЕР_2 , якою підтверджено, що поранення отримано під час захисту Батьківщини.

З матеріалів справи вбачається, що з 16.12.2024 по 10.01.2025 року ОСОБА_1 проходив ВЛК у НВМКЦ ГВКГ, за результатами якої отримав свідоцтво про хворобу від 10.01.2025 року. Згідно з цим документом, у позивача встановлено тяжку травму, пов`язану із захистом Батьківщини.

01.02.2025 року на підставі витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №32 позивача звільнено у запас за станом здоров`я відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У матеріалах справи міститься довідка про доходи №1126 від 25.02.2025 року, видана військовою частиною НОМЕР_2 , а також виписка з банківського рахунку позивача.

11.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за період перебування на лікуванні з 28.09.2024 по 10.01.2025 року включно.

08.04.2025 року позивач отримав відповідь військової частини НОМЕР_2 від 19.03.2025 №1/37/3938, у якій повідомлено, що його звернення прийнято до розгляду, а про результати буде повідомлено додатково.

Окрім цього, на виконання вимог ухвали, 27.06.2025 відповідач надав суду витребувані докази, а саме копію грошового атестату ОСОБА_1 , з якого встановлено, що за лютий 2025 року військовослужбовцю нараховано й виплачено стандартні складові грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії тощо).

Загальна сума основних виплат, зазначена в атестаті за лютий 2025 року, становить 52 273,74 грн. В атестаті також зазначено положення про призначення грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги за наказом командира (наказ № 32 від 1 лютого 2025 року), проте конкретні суми таких допомог у самому атестаті не наведені.

У грошовому атестаті відсутні відомості про нарахування будь-якої додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн (або її частин), передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період лікування після поранення.

З довідки про доходи, яка міститься у матеріалах, встановлено фактичні нарахування (суми «заробітної плати та ін.») по місяцях у період вересень 2024 січень 2025 у таких розмірах: вересень 2024 71 657,98 грн; жовтень 2024 68 671,96 грн; листопад 2024 51 857,96 грн; грудень 2024 94 263,86 грн; січень 2025 39 497,98 грн.

Загальна сума нарахувань за зазначений п`ятимісячний період становить 325 949,74 грн.

Водночас, у довідці про доходи відсутні окремі рядки або позначки про нарахування додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн/місяць (у тому числі пропорційно дням перебування на лікуванні) за період лікування після поранення. Жодних відомостей у довідці про виплату такої винагороди не міститься.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно із Інструкцією "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України", затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2018 № 558 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за №854/32306, грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).

Пунктом 1 постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

При цьому, 01.04.2022 до постанови № 168 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Так, додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн. виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Разом з тим, для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100 000 гривень.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді солдата. 27 вересня 2024 року він отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою форми №100 СП 72 ОМБр.

Після отримання поранення позивач перебував на стаціонарному лікуванні в кількох медичних закладах: з 28.09.2024 по 03.10.2024 у КНП «Міська лікарня №4» Запорізької міської ради; з 04.10.2024 по 07.10.2024 у медичній військовій частині НОМЕР_5 ; з 07.10.2024 по 14.10.2024 у КП «Рожищенська багатопрофільна лікарня»; з 28.10.2024 по 11.11.2024 у КНП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування»; з 22.11.2024 по 16.12.2024 у «Українському центрі ветеранів» (с. Циблі).

14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 видано довідку ВЛК, якою надано відпустку після травми строком на 30 календарних днів. 02 грудня 2024 року військова частина НОМЕР_2 видала довідку про обставини травми №1/37/12838, якою підтверджено, що поранення отримано під час захисту Батьківщини. Після завершення лікування 10 січня 2025 року ВЛК встановила наявність тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

01 лютого 2025 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №32 позивача звільнено у запас за станом здоров`я відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з витягом із зазначеного наказу, солдата, призваного за мобілізацією, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який проходив службу на посаді стрільця 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону, звільнено у запас на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 вказаного Закону у зв`язку із станом здоров`я, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з переоглядом через шість місяців.

Непридатність позивача до військової служби підтверджено свідоцтвом про хворобу №753с, затвердженим Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України №208/7 від 10 січня 2025 року.

Встановлено, що 11 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн за період лікування з 28.09.2024 по 10.01.2025, однак належної відповіді позивач не отримав.

На виконання вимог ухвали суду 27 червня 2025 року відповідач надав копію грошового атестату позивача. Із нього встановлено, що за лютий 2025 року йому нараховано стандартні складові грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за званням, надбавки, премії тощо) на загальну суму 52 273,74 грн. Водночас у атестаті відсутні будь-які відомості про нарахування додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022.

З довідки про доходи встановлено такі нарахування за період вересень 2024 січень 2025: 71 657,98 грн; 68 671,96 грн; 51 857,96 грн; 94 263,86 грн; 39 497,98 грн відповідно. Загальна сума становить 325 949,74 грн. При цьому у довідці відсутні будь-які дані про нарахування чи виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн (або її частини) за час лікування після поранення.

Таким чином, із наявних у справі доказів убачається, що позивачу не було виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168, за період його перебування на лікуванні після отримання поранення.

Отож суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не перерахунку та не виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. 00 коп., у зв`язку з пораненням тяжкого ступеню тяжкості, пов`язаним із захистом Батьківщини у період з 28.09.2024 року по 10.01.2025 року.

Надаючи оцінку правильності обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд враховує таке.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України", заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі», заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України", заява № 20390/07).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Висновки суду щодо розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали позову, положення законодавства України та детально оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судові витрати по справі.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України.

Позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_6 .

На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльність неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_2 не перерахунку та не виплаті додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. 00 коп., у зв`язку з пораненням тяжкого ступеню тяжкості, пов`язаним із захистом Батьківщини, відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового i начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за час перебування на лікуванні, ОСОБА_1 , у період з 28.09.2024 року по 10.01.2025 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_4 перерахувати та нарахувати доплати додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за час перебування на лікуванні, ОСОБА_1 , у період з 28.09.2024 року по 10.01.2025 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Копію рішення направити сторонам у справі (їх представникам) відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.