Справа № 320/18061/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року справа №320/18061/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державного бюро розслідувань

про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Державного бюро розслідувань (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з обчислення та встановлення стажу роботи особам рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань в частині п. 6 протоколу № 8дск від 12.03.2025 щодо ОСОБА_1 , яким вирішено таке: «Враховуючи, що служба в органах податкової міліції не зазначена у статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», відсутні правові підстави зарахувати капітану Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 , старшому оперуповноваженому Головного оперативного управління Державного бюро розслідувань до Стажу служби період проходження ним служби в органах податкової міліції з 01 вересня 2010 року до 27 вересня 2021 року»;

- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу служби (роботи) позивача в органах Державного бюро розслідувань, стаж служби (роботи) в органах податкової міліції Державної фіскальної служби з 01.09.2010 по 27.09.2021, в сукупності 11 років 00 місяців, 26 днів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

На виконання вимог зазначеної вище ухвали позивачем було усунено недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, та приведено її у відповідність до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги обгрунтовані відмовою відповідача зарахувати до стажу роботи позивача період проходження ним служби в органах податкової міліції з 01 вересня 2010 року до 27 вересня 2021 року в сукупності 11 років 00 місяців, 26 днів.

28.05.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає, що Інструкцією № 524 передбачено, що обчислений кадровим підрозділом стаж служби виноситься на розгляд Комісії з обчислення стажу служби (роботи), який дає право особам рядового та начальницького складу ДБР на отримання доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки (далі Комісія) для прийняття рішення (підпункт 2.2.2 пункту 2.2 Розділу 2 Інструкції № 524).

Разом з тим, Комісія констатувала, що нормами підпункту 2.2.2 пункту 2.2 Розділу 2 Інструкції № 524 передбачено, що до стажу служби, зараховуються періоди, визначені частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», та час проходження служби в ДБР на посадах рядового та начальницького складу. Приписами частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено вичерпний перелік видів служб та часу роботи, які зараховуються до стажу служби, і служба в підрозділах податкової міліції в цьому переліку відсутня. За таких умов відсутні правові підстави для зарахування ОСОБА_1 до стажу служби період проходження ним служби в органах податкової міліції.

До суду надійшла також відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що з урахуванням наведених у позовній заяві положень ПК України, Закону України «Про державне бюро розслідувань» та з урахуванням положень Закону України «Про національну поліцію» та правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07.10.2020 року у справі №826/16143/18 до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань та стажу служби в Національній поліції слід враховувати службу в органах податкової міліції, як тотожну із службою в органах внутрішніх справ, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими, мотивованими, та такими, що підлягають задоволенню судом.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Судом встановлено наступні обставини та факти по суті спору.

У період з 01 вересня 2010 року по 27 вересня 2021 року ОСОБА_1 (позивач) працював в органах податкової міліції Державної фіскальної служби України (надалі по тексту ДФС України).

Загальний безперервний стаж служби в податковій міліції Державної фіскальної служби України за вказаний період склав: 11 років 00 місяців, 26 днів, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .

Під час проходження служби в органах податкової міліції ДФС України позивачу було присвоєно спеціальне звання начальницького складу податкової міліції капітан податкової міліції та звільнено з посади заступника начальника четвертого відділу управління боротьби з фінансовими злочинами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, що підтверджується відомостями, які зазначені в копії наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 353-о від 24 вересня 2021 року про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 ..

Вислуга років станом на момент звільнення з органів державної фіскальної служби (27 вересня 2021 року) складала в календарному обчисленні 11 років 00 місяців 26 днів, у пільговому обчисленні 11 років 08 місяців 22 дні, про що також зазначено у копії наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 353-о від 24 вересня 2021 року про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 .

З 23.01.2023 по теперішній час позивач проходить службу (роботу) в ДБР на посадах начальницького складу та має спеціальне звання старшого начальницького складу «майор Державного бюро розслідувань».

Відповідач підтверджує, що в матеріалах особової справи позивача наявні документи, які підтверджують службу в органах податкової міліції у період: з 01.09.2010 по 27.09.2021.

12.03.2025 до ДБР надійшов рапорт позивача, відповідно до якого останній просив зарахувати його стаж служби в податковій міліції (з 01.09.2010 по 27.09.2021 включно) до стажу служби (роботи) в ДБР, який дає право на доплату за вислугу років, при цьому посилався на позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі № 826/16143/18 якою, на його думку, прирівняно статус позивача, що проходив службу в органах податкової міліції, до статусу осіб, що перебували на службі в органах внутрішніх справ України.

Водночас, наказом ДБР від 08.10.2021 № 524 затверджено Інструкцію про механізм реалізації норм законодавства щодо встановлення доплати за вислугу років та обчислення стажу служби (роботи), який дає право на доплату за вислугу років працівникам ДБР (надалі Інструкція № 524).

Нормами вказаної Інструкції № 524 передбачено, що обчислений кадровим підрозділом стаж служби виноситься на розгляд Комісії з обчислення стажу служби (роботи), який дає право особам рядового та начальницького складу ДБР на отримання доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки (далі Комісія) для прийняття рішення (підпункт 2.2.2 пункту 2.2 Розділу 2 Інструкції № 524). Разом з тим, Комісія констатувала, що нормами підпункту 2.2.2 пункту 2.2 Розділу 2 Інструкції № 524 передбачено, що до стажу служби, зараховуються періоди, визначені частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», та час проходження служби в ДБР на посадах рядового та начальницького складу.

Відтак, позивачу відмовили у задоволенні його рапорту, що зумовило його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» визначено, що систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності громадян до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Пунктом 3 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743 передбачено, що особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань є громадяни України, які на конкурсній основі і у добровільному порядку (за контрактом) прийняті на службу до Державного бюро розслідувань і яким присвоєно спеціальні звання осіб рядового та начальницького складу відповідно до законодавства.

За приписами ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Працівникам Державного бюро розслідувань виплачується щомісячна доплата за вислугу років у передбачених вказаним Законом розмірах, які залежать від наявного стажу служби (роботи).

Стаття 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських із виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Пункт 3 частини 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що до стажу служби в поліції зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Пунктом 82 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743 встановлено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки осіб рядового та начальницького складу становить 30 календарних днів, якщо законом не визначено більший строк відпустки. За кожний повний календарний рік служби в Державному бюро розслідувань після досягнення п`ятирічного стажу служби особі рядового і начальницького складу надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю три календарних дні, але не більш як 15 календарних днів.

Відповідно до підпункту 2.2.2. п. 2.2. Розділу 2 Інструкції про механізм реалізації норм законодавства щодо встановлення доплати за вислугу років та обчислення стажу служби (роботи), який дає право на доплату за вислугу років працівникам Державного бюро розслідувань, затвердженої наказом Державного бюро розслідувань від 08.10.2021 № 524 (зі змінами), до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, що дає право на отримання доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, зараховуються періоди, які визначені в ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», а також час проходження служби в Державному бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу.

До стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань для встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки зараховується, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

У свою чергу, пункт 348.1 статті 348 Податкового кодексу України (у редакції, чинній із 12 серпня 2012 року, після того, як ПК України набрав чинності) передбачає, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Відповідно до п. 348.2 ст. 348 ПК України завданням податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування, контроль за додержанням законодавства у контрольованих органах та виявлення фактів; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, а також їх працівників посадових осіб, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

Згідно пункту 353.1 статті 353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Пункт 356.1 статті 356 ПК України визначає державні гарантії правового та соціального захисту осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей.

У свою чергу, правовий статус осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України визначався Законом України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Отже, правовий режим (статус) проходження служби в органах податкової міліції прирівнюється до правового режиму проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції.

За приписами ч. 1 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» (надалі по тексту Закон № 580-VIII) стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

У свою чергу відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

У частині четвертій статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Приписами підпункту 3-6 пункту 7 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк: прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900-VIII, який набрав чинності 29 грудня 2015 року, пункт 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII доповнено абзацами другим і третім такого змісту: «За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04 грудня 1990 року № 509-XII (чинного до 20 листопада 2012 року) податкова міліція діє у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Завданнями податкової міліції є: запобігання злочинам та іншим правопорушенням у сфері оподаткування, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук платників, які ухиляються від сплати податків, інших платежів; запобігання, виявлення та припинення корупційних правопорушень в органах державної податкової служби; забезпечення безпеки діяльності працівників органів державної податкової служби, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», яка визначала завдання податкової міліції і встановлювала, що податкова міліція відповідно до покладених на неї завдань: приймає і реєструє заяви, повідомлення та іншу інформацію про злочини і правопорушення, віднесені до її компетенції, здійснює в установленому порядку їх перевірку і приймає щодо них передбачені законом рішення; здійснює відповідно до закону досудову підготовку матеріалів до передачі їх прокурору або до судового розгляду (попереднє слідство в межах своєї компетенції, відповідно до законодавства); вживає заходів щодо запобігання державі збитків, виявляє причини й умови, що сприяють вчиненню правопорушень у сфері оподаткування; забезпечує безпеку діяльності працівників органів державної податкової служби; захист їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків; запобігання, виявлення, припинення та розкриття корупційних правопорушень в органах державної податкової служби відповідно до закону; збирає, аналізує, узагальнюєінформацію щодо порушень податкового законодавства, прогнозує тенденції розвитку негативних процесів кримінального характеру, пов`язаних з оподаткуванням.

За приписами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно статті 26 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 23 Закону України «Про міліцію» та Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі №826/16143/18, у відносинах якої позивач просив зарахувати стаж служби в податковій міліції до стажу служби в органах внутрішніх справ, дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну функції, а тому є правоохоронними органами.

Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органам державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби статусу такої служби. Чинним на час проходження позивачем служби в податковій міліції та виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в податковій міліції, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» до стажу служби в поліції, від якого в подальшому обчислюється стаж служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Така правова позиція надалі підтримана Верховним Судом у постановах від 13 серпня 2021 року у справі №440/1564/20, від 11 листопада 2021 року у справі №280/1546/21, від 02 червня 2022 у справі №280/5449/21. Підстав для відступу від неї відсутні.

Отже, положеннями п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону №580-VIII, а також у розрізі Закону України «Про державну податкову службу», Закону України «Про Державне бюро розслідувань», Закону України «Про національну поліцію України», проходження служби в органах ДПС, ДФС та їх структурних підрозділах, стаж роботи в яких прирівнювався до стажу роботи в органах внутрішніх справ, який надає право на його подальше зарахування для забезпечення та реалізації соціальних гарантій, передбачених законодавством.

Мотив Відповідача, яким відмовлено у задоволенні поданого ним рапорту є протиправним, адже за існуючої конкуренції правового регулювання норм, що регулюють вказані соціальні гарантії права громадян, підлягають застосуванню положення законів, які врегульовують відповідні правовідносини органів державної податкової та фіскальної служби і служби в органах Національної поліції, а не Інструкції про механізм реалізації норм законодавства щодо встановлення доплати за вислугу років та обчислення стажу служби (роботи), який дає право на доплату за вислугу років працівникам Державного бюро розслідувань, затвердженої наказом Державного бюро розслідувань від 08.10.2021 №524 (зі змінами), який є нормативно-правовим актом нижчої за юридичною силою.

Таким чином, у зазначених інструкціях згадувані можливості зарахування стажу роботи в іншому правоохоронному органі через недоліки у законодавстві не може бути підставою для відмови у зарахуванні стажу роботи в органах ДПС, що прирівняний до стажу служби в органах внутрішніх справ.

Суд погоджується з твердженням позивача, що надання переваги не здійсненим відповідачем належним чином повноваженням шляхом акту їхньої юридичної сили над приписами нормативно-правових актів вищої юридичної сили є неправомірним. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Подібні висновки були викладені Верховним Судом у судовій справі № 440/1564/20 від 13.08.2021 року.

Відмовляючи у задоволенні рапорту, відповідач вдався до надмірного формалізму, за якої необхідність дотримання правил Інструкції (актів нижчої юридичної сили) по суті суперечили самому праву особи, що потягли негативні наслідки для самого принципу належного врядування держави.

Судом враховано також висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені як в постанові від 07.10.2020 року у справі № 826/16143/18, так і в інших постановах від 13 серпня 2021 року у справі №440/1564/20, від 11 листопада 2021 року у справі №280/1546/21, від 02 червня 2022 у справі №280/8419/20, в яких Верховний Суд дійшов висновків щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, виснувавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

У вказаних правових висновках, Верховний Суд вказує, що чинним на час проходження позивачем служби в податковій міліції та виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в податковій міліції, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» до стажу служби в поліції, а відтак і до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

За приписами ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Більш того, згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на все вказане вище, позов підлягає повному задоволенню.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з даним позовом до суду, позивач сплатив 1211,20 грн. судового збору, відтак ці кошти підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255, 291 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з обчислення та встановлення стажу роботи особам рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань в частині п. 6 протоколу № 8дск від 12.03.2025 щодо ОСОБА_1 , яким вирішено таке: «Враховуючи, що служба в органах податкової міліції не зазначена у статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», відсутні правові підстави зарахувати капітану Державного бюро розслідувань Шнуренку Євгенію Сергійовичу, старшому оперуповноваженому Головного оперативного управління Державного бюро розслідувань до Стажу служби період проходження ним служби в органах податкової міліції з 01 вересня 2010 року до 27 вересня 2021 року»;

3. Зобов`язати Державне бюро розслідувань () зарахувати до стажу служби (роботи) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в органах Державного бюро розслідувань, стаж служби (роботи) в органах податкової міліції Державної фіскальної служби з 01.09.2010 по 27.09.2021, в сукупності 11 років 00 місяців, 26 днів.

4. Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1211 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державного бюро розслідувань ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.