Справа № 420/38403/24
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2025 р. Категорія 112010200м. ОдесаСправа № 420/38403/24
Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.,

час і місце ухвалення: письмове провадження

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 р. у справі № 420/38403/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не виплати ОСОБА_1 , як спадкоємцю за заповітом, сум не отриманої пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 26.03.2022р. по 31.03.2022р. у сумі 41980,50 грн. згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Валієвою Валерією Валеріївною 15.08.2024 р; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії за померлу ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №864 (спадкова справа № 3/2024), у розмірі 41980,50 грн. (сорок одна тисяча дев`ятсот вісімдесят гривень 50 коп.), мотивуючи його тим, що відповідачем безпідставно не здійснено виплату у повному обсязі суми недоотриманої пенсії, що належала його померлій матері, оскільки позивач є спадкоємцем майна.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом у розмірі 41980,50 грн. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області суму недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у розмірі 41980,50 грн на користь спадкоємиці ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що зазначену суму недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 обліковано Головним управлінням та включено до переліку отримувачів виплат за минулий період станом на 1 січня 2025 року. Виплата означених коштів буде проводитись після прийняття бюджету Пенсійного фонду України на 2025 рік за умови виділення коштів та в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат відповідно до Порядку №1165.

07.07.2025 року відповідач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у якому, із посиланням на Рішення Конституційний Суд України у від 09.07.2007 №6-рп/2007, вказує на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.08.2024 року, позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 . Відповідно до цього свідоцтва, до складу спадщини включено недоотриману пенсію в розмірі 41980,50 грн, яка належала спадкодавцю відповідно до повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №98/02-14 від 21.03.2024, але не була отримана нею за життя.

19.08.2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області щодо виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , за період з 26.03.2022 року по 31.03.2024 у сумі 41980,50 грн.

Листом від 20.11.2024 року відповідач повідомив, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 мала статус внутрішньо переміщеної особи. Сума її недоотриманої пенсії розрахована з урахуванням ч. 1 ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, де датою звернення є день надання ОСОБА_1 як спадкоємцем заяви від 19.08.2024р. про виплату недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу, спадщини з усіма необхідними документами. Відтак, суми, що увійшли до складу спадщини за померлу ОСОБА_2 за період з 18.08.2021р. по 31.03.2022р. обліковувані в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, включені до переліку отримувачів станом на 01.01.2025 р. та будуть виплачуватись відповідно до Порядку № 1165 після затвердження відповідних призначень на 2025р.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, який є спадкоємцем, має право на належну йому виплату у сумі 41980,50 грн.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі за текстом Закон №1058).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення ч.3 ст. 52 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та ст. 1227 ЦК України узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 91 Закону України Про пенсійне забезпечення, згідно якої суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення Цивільного кодексу України не визначають строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів.

Приписи ч. 2, 3 ст. 52 Закону № 1058-IV також не містять застережень щодо обмеження права особи на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Отже, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини.

В іншому випадку, якщо у цей проміжок часу такі особи не звернулися, то сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової природи - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

При цьому, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на яку посилається відповідач і які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат.

Отже, виплати суми недоотриманої пенсії за померлим пенсіонером у порядку спадкування не можуть здійснюватися відповідно до ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки вказана норма не може впливати на порядок спадкування.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.08.2024 року, позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 . Відповідно до цього свідоцтва, до складу спадщину включено недоотриману пенсію в розмірі 41980,50 грн, яка належала спадкодавцю відповідно до повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №98/02-14 від 21.03.2024, але не була отримана нею за життя.

Таким чином, позивач, який є спадкоємцем, має право на належну йому виплату у вказаному вище розмірі.

Суд також критично оцінює твердження відповідача про те, виплата заборгованості з пенсії за минулий період має бути виплачена на умовах Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 р. № 1165, з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 № 1165 затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території (далі - Порядок № 1165).

Згідно з абзацом 2 пункту 1 Порядку № 1165 пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1165 пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за дев`ять місяців відповідного року зазначений в абзаці другому цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційно залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

Таким чином, Порядок № 1165 впроваджує додаткові умови виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам за минулий період, що не передбачені ані Конституцією України, ані Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що є базовими нормативно-правовими актами, норми яких належать застосуванню під час вирішенні спірних правовідносин.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції цілком обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з наступних підстав:

Статтею 8 Закону №1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 46 Закону №1058 передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера встановлений ст. 52 Закону №1058.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону №1058 сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

За змістом ч. 2 ст. 52 Закону №1058 члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

За приписами ч. 3 ст. 52 Закону №1058, у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 1227 Цивільного кодексу України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Аналіз зазначених положень законодавства свідчить, що відповідачем безпідставно не враховано, що у даних спірних правовідносинах застосуванню підлягає саме ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як така, що регулює правовідносини, які виникли після смерті пенсіонера та після визнання певної суми недоотриманої пенсії спадщиною.

Натомість, стаття 46 зазначеного Закону подібних вказівок не містить та призначена для реалізації саме особою, яка безпосередньо отримує пенсію, а не до недоотриманої пенсії померлої особи. Також положення зазначеної статті застосовуються лише у випадку встановлення власної вини пенсіонера, що полягає у недоотриманні пенсії. Втім, наявність або відсутність вини не може бути інкримінованою лише за судженням органу Пенсійного фонду. Тому, твердження відповідача про наявність підстав для зменшення відповідачем згідно ст. 46 Закону №1058 належної до виплати суми пенсії, визначеної у свідоцтві про право на спадщину за заповітом в залежності від дати звернення особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом на спадщину є такими, що не базуються на нормах законодавства, а ґрунтуються на довільному та помилковому трактуванні норм законодавства та безпідставному застосуванні до спірних правовідносин норми ст. 46 Закону №1058, яка їх не регулює.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 07.03.2019 р. в справі №617/7748/12 висловив правову позицію, що Цивільний кодекс України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Таким чином, враховуючи положення ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які підлягають застосуванню в контексті даної спірної ситуації, наявні підстави для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не виплати ОСОБА_1 , як спадкоємцю за заповітом, сум не отриманої пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 26.03.2022р. по 31.03.2022р. у сумі 41980,50 грн. згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Валієвою Валерією Валеріївною 15.08.2024 р

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року по справі № 420/38403/24, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький