Справа № 300/8110/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 300/8110/24 пров. № А/857/39/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року (суддяЧуприна О.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту рішення не зазначено),

в адміністративній справі №300/8110/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: 1) визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії з урахуванням усіх періодів роботи згідно записів трудової книжки колгоспника від 20.08.1980; 2) зобов`язати відповідача здійснити позивачу з 14.08.2022 перерахунок та виплату пенсії за віком зарахувавши до страхового стажу усі періоди роботи згідно записів трудової книжки колгоспника від 20.08.1980 року, а саме з 18.08.1980 по 02.11.1999 в колгоспі «Радянська Україна», який в подальшому було перейменовано на спілку акціонерів пайовиків «Нова Україна».

Відповідач не визнав позовних вимог. В суді першої інстанції подав відзив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також вказав, що позивач пропущений шестимісячний строк звернення до суду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, оформлені листом від 08.10.2024 за №8356-7025/С-02/8-0900/24, щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального страхового стажу періоду роботи в колгоспі «Радянська Україна» (перейменований на спілку акціонерів-пайовиків «Нова Україна») з 15.02.1992 по 31.12.1994.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, оформлені листом від 08.10.2024 за №8356-7025/С-02/8-0900/24, щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні з 14.08.2022 перерахунку пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV, з урахуванням періоду роботи з 15.02.1992 по 31.12.1994 в колгоспі «Радянська Україна» (перейменований на спілку акціонерів-пайовиків «Нова Україна»).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.02.1992 по 31.12.1994 в колгоспі «Радянська Україна» (перейменований на спілку акціонерів-пайовиків «Нова Україна»).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити позивачу з 14.08.2022 перерахунок та виплату пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахованим до загального страхового стажу періоду роботи з 15.02.1992 по 31.12.1994 в колгоспі «Радянська Україна» (перейменований на спілку акціонерів-пайовиків «Нова Україна»), та з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 968,96 гривень.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що при винесенні рішення судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що період з 15.02.1992 по 02.11.1999 не враховано до стажу роботи позивача, оскільки не надано підтверджуючих документів щодо здійснення мінімальної трудової участі. Жодних інших документів, окрім трудової книжки та довідок, позивачем не надавалось, а відтак у суду відсутні докази за якими можна встановити обставини роботи ОСОБА_2 в колгоспі «Радянська Україна» (перейменований на спілку акціонерів-пайовиків «Нова Україна») за вказаний період. Також зазначає, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

За результатами апеляційного розгляду апелянт відповідач просить скасувати оскаржене рішення суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, та переглянути рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як отримувач пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

20.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перерахувати пенсію за віком відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із набуттям двох років страхового стажу (а.с.70-72).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 27.08.2024 за №98 проведено перерахунок пенсії за віком з 01.09.2024 (а.с.80). В результаті проведеного перерахунку, відповідно cтраховий стаж позивача (повний) становив 35 років 08 місяців 08 днів.

ОСОБА_1 09.09.2024 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із урахуванням усіх періодів роботи згідно трудової книжки колгоспника (а.с.86).

За результатами розгляду заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 08.10.2024 №8356-7025/С-02/8-0900/24 відмовило позивачу у зарахуванні усіх періодів згідно записів трудової книжки колгоспника від 20.08.1980.

Підставою для відмови було те, що до страхового стажу останнього зараховано період роботи в колгоспі «Радянська Україна» з 15.08.1980 по 14.02.1992 при первинному призначенні пенсії на підставі архівної довідки про стаж роботи від 11.06.2022 за №С-35/04-01 за фактично відпрацьовані дні; - інформація про роботу в спілці акціонерів-пайовиків «Нова Україна» за період з 15.02.1992 по 02.11.1999 відсутня, немає відомостей про заробітну плату або відпрацьовані дні (а.с.11-13).

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 1 ст. 9 Закону №1058 передбачено, що відповідно до цього закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком: 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Наведені правові норми дають підстави дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, позивач подав до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - трудову книжку №1049 від 20.08.1980.

Судом встановлено, що відповідачем не зараховано періоди роботи позивача з 15.02.1992 по 31.12.1994 до страхового стажу в колгоспі «Радянська Україна», який в подальшому перейменовано на спілку акціонерів-пайовиків «Нова Україна», оскільки відсутні дані про заробітну плату або відпрацьовані людинодні, з цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку № 637).

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд приходить до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (ст. 62 Закону № 1788-XII).

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону №1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно пункту 1.1. Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (пункт 2.2 Інструкції №58).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції №58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4.Інструкції №58).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі -Інструкція №162).

Пунктом 8 Інструкції №162 визначено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робочих та службовців». Згідно із пунктом 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, також регулюються указаною вище постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 та Інструкцією №162.

Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Відповідно до пунктів 5, 6 основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані: відомості про колгоспника, відомості про членство в колгоспі, відомості про роботу, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних положень).

Цією постановою також затверджений зразок трудової книжки колгоспника, який передбачає, що трудова книжка колгоспника містить окремі розділи, зокрема: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Зміст наведених норм свідчить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 120/2366/21-а.

Згідно копії трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 20.08.1980 містяться такі відомості: з 01.09.1977 по 31.07.1980 навчався в середньому сільському професійно-технічному училищі №5 місто Рогатин, з 18.08.1980 прийнятий на роботу в колгосп «Радянська Україна» електриком, з 03.02.1982 переведений наладчиком швейних машин згідно поданої заяви, з 02.11.1999 звільнений з роботи по статті 38 Кодексу законів про працю України (по власному бажанню) із спілки акціонерів-пайовиків «Нова Україна» (а.с.17-20, 51-54).;

Відповідно до архівної довідки від 11.06.2022 за №С-35/04-01, складеної Архівним відділом №1 Калуської районної державної адміністрації Івано-Франківської області (смт.Рожнятів) на заяву пенсіонера від 14.04.2022, колгосп «Радянська Україна» перейменований на спілку акціонерів-пайовиків «Нова Україна» згідно протоколу загальних зборів №1 від 14.02.1992 (а.с.62).

Разом з тим, судом вірно зазначено, що не внесення до трудової книжки відомостей про перейменування підприємства роботодавцем не може мати наслідком неврахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки трудова книжка колгоспника № НОМЕР_1 від 20.08.1980 містить відповідні записи щодо періодів роботи.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 №1049 від 20.08.1980 містить відомості про трудову участь позивача в спілці акціонерів-пайовиків «Нова Україна» із встановленим річним мінімумом трудової участі: - у 1992 році в спілці акціонерів-пайовиків «Нова Україна» встановлено мінімум 250 відпрацьованих людиноднів за рік, позивач відпрацював 45 людино-днів, за які нараховано 53750,52 карбованців; - у 1993 році в спілці акціонерів-пайовиків «Нова Україна» встановлено мінімум 250 відпрацьованих людино-днів за рік, позивач відпрацював 275 людино-днів, за які нараховано 1050321,50 карбованців; - у 1994 році в спілці акціонерів-пайовиків «Нова Україна» встановлено мінімум 250 відпрацьованих людино-днів за рік, позивач відпрацював 228 людино-днів, за які нараховано 5036541 карбованців.

Таким чином ОСОБА_1 у 1993 році виконав встановлений в спілці акціонерів-пайовиків «Нова Україна» річний мінімумів трудової участі, пропрацювавши 275 людино-днів, при встановленій нормі 250 відпрацьованих людиноднів за рік.

Натомість, позивач у 1992 та 1994 роках відпрацював 45 та 228 відповідно, людиноднів із встановленого мінімуму 250 відпрацьованих людино-днів за рік.

Із наведених записів у трудовій книжці колгоспника можливо встановити період, протягом якого позивач перебував у трудових відносинах; місце роботи та посаду; відомості про переведення; підставу звільнення; документи (накази), на підставі яких здійснено записи у трудовій книжці.

Таким чином, з наданих позивачем до пенсійного органу документів вбачається, що вказані записи у трудовій книжці колгоспника підтверджують, позивач виконав встановлений річний мінімум трудової діяльності, а відтак, відповідачем безпідставно не зараховано період з 15.02.1992 по 31.12.1994 до страхового стажу.

З урахуванням встановленого та наведеного правового регулювання, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно відмовлено у перерахунку пенсії за вікомз урахуванням періоду роботи з 15.02.1992 по 31.12.1994 в колгоспі «Радянська Україна» (перейменований на спілку акціонерів -пайовиків «Нова Україна».

Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, то апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як видно з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Матеріалами справи підтверджується, що 20.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перерахувати пенсію за віком відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із набуттям двох років страхового стажу.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 27.08.2024 за №98 проведено перерахунок пенсії за віком з 01.09.2024 В результаті проведеного перерахунку, відповідно cтраховий стаж позивача (повний) становив 35 років 08 місяців 08 днів.

Також ОСОБА_1 09.09.2024 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із урахуванням усіх періодів роботи згідно трудової книжки колгоспника.

За результатами розгляду заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 08.10.2024 №8356-7025/С-02/8-0900/24 відмовило позивачу у зарахуванні усіх періодів згідно записів трудової книжки колгоспника від 20.08.1980.

Саме ці рішення і дії щодо відмови у перерахунку пенсії позивач оскаржив до суду, зврнувшись із відповідною позовною заявою 21.10.2024 до адміністративного суду.

Таким чином являються безпідставними доводи апелянта (відповідача) про те, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до їх переоцінки та незгоди з ними, а тому є безпідставними.

Відносно доводів позивача щодо необхідності переглянути рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, про що позивач зазначив у відзиві на апеляційну скаргу відповідача, то колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог не оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги відповідно до вимог статей 293, 295, 296, 297 КАС України, а тому згідно приписів статті 308 КАС України в цій частині рішення суду не являється предметом апеляційної перевірки.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року в адміністративній справі №300/8110/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
З. М. Матковська