Справа № 240/416/25
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/416/25

категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН-ВУД" до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Він-Вуд" з позовом до Житомирської митниці Державної митної служби України (далі - Житомирська митниця), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів № UA101000/2024/000334/1 від 06.09.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA101000/2024/007419 від 06.09.2024 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 04.09.2024 року уповноваженою особою було подано до Житомирської митниці митну декларацію та усі необхідні документи для підтвердження митної вартості товару, а також обраний метод її визначення - за ціною контракту. Однак, за результатами розгляду поданої митної декларації та доданих до неї документів відповідачем протиправно винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів. Позивач не погоджується із прийнятими відповідачем рішенням та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначаючи, що подані декларантом документи не містили ніяких суттєвих розбіжностей, які, в свою чергу, слугували б підставою для визначення митної вартості товару не за основним методом.

Представник відповідача у відзиві на позов заперечив проти позову, наполягаючи на відмові у задоволенні вимог позивача.

Зазначає, що за результатами перевірки поданих декларантом документів для митного оформлення спірного товару було встановлено, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів, в тому числі тих, виробником яких є Estonian Plywood AS торгової марки ESTPLY.

Вказує, що умови оплати товару, передбачені контрактом були порушені, оскільки в наданій декларантом проформі-інвойсі № PW-008835 від 26.08.2024 року передбачено 100 % передоплату в строк до 26.08.2024 року, тоді як оплата була здійснена 28.08.2024 року, що розцінено митним органом як одну з розбіжностей визначення митної вартості товару.

Також представник митного органу зауважив, що надані балансова довідка № 30-08 від 30.08.2024 року та прибуткова накладна № 305 від 18.07.2024 року не можуть бути використані для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки у них зазначений не весь асортимент оцінюваного товару. Так само не можуть бути використаними для підтвердження заявленої митної вартості прайс-лист від 01.08.2024 року та комерційна пропозиція, зважаючи на те, що опис товару, запропонованого до продажу, відрізняється від опису товару, що наведений у інших товаросупровідних документах та графі 31 митної декларації № 24UA82U4.

Серед іншого позивач зазначив, що позов підписано неуповноваженою особою адвокатом Зарицьким М.А., який має відповідно до Закону та ордеру лише представницькі функції в суді.

Суд зауважує, що такі доводи відповідача не відповідають матеріалам справи, зокрема, долученому позивачем договору про надання правничої допомоги від 02.10.2023 року, та не ґрунтуються на положеннях статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Крім цього, представник відповідача зазначив, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 12000,00 грн. є явно завищеними.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено такі обставини.

"Estonian Plywood AS" (ESTPLY) - естонський виробник фанери.

Як свідчать матеріали справи, 15.08.2023 року між Компанією "Estonian Plywood AS" (Продавцем/Виробником) та ТОВ "Він-Вуд" було укладено контракт № 15/08, згідно пункту 1.1. якого Продавець зобов`язується передати у власність, а Покупець - прийняти та сплатити фанеру клеєну (Товар) на умовах, зазначених у Проформі-інвойсі до цього контракту.

Як передбачено пунктом 1.2. контракту, кількість, найменування та партії Товару, умови поставки, якісні, технічні та інші характеристики Товару, що постачається за цим контрактом, визначено у Проформі-інвойсі.

Відповідно до пунктів 2.2. та 2.3. контракту ціна, за якою здійснюється постачання окремої партії Товару, визначається та підтверджується відповідно до Проформи-інвойса та включає експортне пакування та маркування.

За умовами пункту 3.1. контракту порядок проведення розрахунків визначається у Проформі-інвойсі і може здійснюватися одним із способів:

1) 100 % передоплата за цим контрактом здійснюється шляхом банківського переказу на рахунок Продавця згідно з Проформою-інвойсом до цього контракту.

2) 50 % передоплати за цим контрактом здійснюється шляхом банківського переказу на рахунок Продавця згідно з Проформою-інвойсом до цього контракту протягом 7 банківських днів з моменту отримання інвойсу. Оплата Покупцем суми, що залишилася, в 50 % від вартості Товару, здійснюється протягом 5-ти банківських днів після повідомлення Покупця (у вільній формі) засобами електронної пошти про готовність товару для відправки.

Усі платежі здійснюються у євро (пункт 3.2. контракту).

Згідно з пунктом 4.3. контракту при постачанні Продавець зобов`язаний забезпечити наявність необхідного комплекту документів, що надаються разом з Товаром:

- митна декларація;

- CMR;

- рахунок-фактура (інвойс) ;

- сертифікат походження Товару;

- пакувальний лист.

В пункті 6.1. контракту сторони визначили, що Товар вважається поставленим у момент передачі його Перевізнику (коли Товар завантажений у транспортний засіб Перевізника), призначеному Покупцем/Продавцем (залежно від умов постачання) із зазначенням дати в CMR та видачі Перевізнику документів згідно з п. 4.3. цього контракту.

В проформі-інвойсі (попередньому розрахунку) № EPW-008835 від 26.08.2024 року обумовлено умови поставки партії товару за конкретним переліком та у кількості на загальну суму 20037,32 євро: 100 % передоплата; FCA Viruvere (Вірувере).

Згідно платіжної інструкції в іноземній валюті № 16 від 28.08.2024 року ТОВ "Він-Вуд" перерахувало "Estonian Plywood AS" кошти в сумі 20037,32 євро.

Рахунком-фактурою (інвойсом) № EPW-007462 від 30.08.2024 року, який за умовами контракту повинен супроводжувати партію відвантаженого товару та який подається для його митного оформлення, підтверджено факт здійснення господарської операції.

Як вбачається з умов п. 4.2 контракту від 15.08.2023 року та проформи-інвойса №EPW-008835 від 26.08.2024 року, імпортований позивачем товар поставлявся за базисом поставки FCA "Інкотермс 2010", місто Viruvere (Естонія).

Виходячи з умов FCA (Free Carrier) Правил Інкотермс 2010, продавець несе відповідальність лише за доставлення до зазначеного пункту призначення. Сторони контракту № 15/08 від 15.08.2023 року узгодили таким місцем місто Viruvere (Естонія).

Відтак, продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки щодо поставки товару з моменту його передання в місті Viruvere. Подальша відповідальність за транспортування вантажу покладається на покупця.

Позивачем (Замовником) укладено разовий договір-заявку від 28.04.2024 року з ФОП ОСОБА_1 (Перевізником), в якому сторони погодили умови перевезення з місця завантаження Kase Viruvere (Estonia) фанери вагою брутто до 22000 кг, що практично відповідає вазі брутто (21467 кг), погодженій у проформі-інвойсі № EPW-008835 від 26.08.2024 року.

На підставі цього договору Перевізник виставив Замовнику рахунок № 41, у якому виокремлена вартість послуг з перевезення від місця завантаження у місті Viruvere до пункту перетину кордону України автомобілем з номерним знаком НОМЕР_1 та причіпом НОМЕР_2 , а також після кордону України до пункту призначення.

При цьому вартість транспортних послуг до митного кордону України склала 64409,00 грн.

04.09.2024 року з метою митного оформлення товару уповноваженою особою позивача подано митну декларацію № 24UA82U4, відповідно до якої заявлено до митного оформлення імпортний товар у кількості, з найменуванням, описом та за характеристиками, зазначеними у графі 31 митної декларації.

Позивач визначив митну вартість товарів, обравши для цього основний метод 1 (графа 43) - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Фактурна вартість товару 20037,32 євро (графа 42), обмінний курс євро до гривні 45,5431 (графа 23). В графі 12 зазначено загальну митну вартість 976970,67 грн., в яку разом з фактурною вартістю включено вартість транспортних витрат до місця ввезення на митну територію України в сумі 64409,00 грн.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з митною декларацією наступні документи:

- пакувальний лист EPW 006649 від 30.08.2024 року;

- рахунок-фактуру (інвойс) EPW 007462 від 30.08.2024 року;

- автотранспортну накладну б/н від 30.08.2024 року;

- декларацію про походження товару EPW 007462 від 30.08.2024 року;

- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 41 від 30.08.2024 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 30.08.2024 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № 15/08 від 15.08.2023 року;

- договір про надання послуг митного брокера № 10/01 від 10.01.2023 року;

- договір (контракт) про перевезення б/н від 28.08.2024 року;

- лист б/н від 30.08.2024 року;

- декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером EPW 007462 від 30.08.2024 року;

- митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів №24UA82U4 від 04.09.2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи, митний орган надіслав позивачу електронне повідомлення №1, де вказано, що в автоматизованій системі митного оформлення (АСМО) "Інспектор" наявна інформація про вищу вартість ввезених на митну територію України схожих товарів, в тому числі тих, виробником яких є ESTPLY. Вказано, що всупереч ст.53 МК України декларантом не надано проформу-інвойс.

Запропоновано декларанту в 10-денний термін надати такі додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації (в т.ч. для підтвердження витрат на транспортування); 2) прайс-лист виробника товару; 3) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; 4) копію митної декларації країни відправлення.

На виконання вимог митного органу декларантом додатково подано проформу-інвойс № EPW-008835 від 26.08.2024 року; балансову довідку № 30-08 від 30.08.2024 року; прибуткову накладну № 305 від 18.07.2024 року; прайс-лист виробника станом на 01.08.2024 року; комерційну пропозицію від 16.08.2024 року; експертний висновок № В-2861 від 04.09.2024 року. Вказано про неможливість подання інших документів.

Разом з тим, в повідомленні № 2 митний орган зазначив, що:

- відповідно до проформи-інвойса від 26.08.2024 року № EPW-008835 100 % передоплата мала бути здійснена 26.08.2024 року, однак, згідно платіжної інструкції оплата здійснена 28.08.2024 року;

- додатково надані балансова довідка № 30-08 від 30.08.2024 року та прибуткова накладна № 305 від 18.07.2024 року не можуть бути використані для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки у них зазначений не весь асортимент оцінюваного товару;

- прайс-лист та комерційна пропозиція не можуть бути використані для підтвердження заявленої митної вартості товару, оскільки опис товару, запропонованого для продажу, відрізняється від опису товару, наведеного в інших товаросупровідних документах;

- експертний висновок № В-2861 від 04.09.2024 року не може бути взятий до уваги, оскільки долучені до нього додатки з мережі Інтернет поганої якості (нечіткого зображення), що позбавляє митний орган можливості перевірити наявність в них посилання на джерело отримання, опис та якісні характеристики товарів, використаних для порівняння з оцінюваними.

За результатами розгляду поданих позивачем документів 06.09.2024 року митницею було прийнято рішення №UА101000/2024/000334/1 про коригування митної вартості товарів.

Зазначене рішення аргументоване тими ж підставами, що викладені у повідомленні № 2.

Посилаючись на відсутність підстав для застосування методів визначення митної вартості 2а - 2г, митний орган визначив митну вартість за резервним методом, здійснивши коригування митної вартості, виходячи із цінової інформації на подібний товар на підставі МД 23UA36U0 від 10.08.2023 року, на рівні 1307,90 євро за 1 м.куб., загалом у сумі 39576,92 євро.

Цієї ж дати головним державним інспектором Житомирської митниці складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Стаття 24 МК України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів до митного органу вищого рівня або до суду, якщо вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси, створено перешкоди для їх реалізації або на неї незаконно покладено будь-які обов`язки.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Судом здійснюється правовий аналіз спірних правовідносин згідно законодавства, що регулює питання митної справи, чинного на день прийняття оскаржених рішення та картки відмови.

Суд враховує, що засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України № 4495-VІ від 13.03.2012 року (далі по тексту - МК України).

Відповідно до частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 8 статті 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно з частинами 4, 5 статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У розумінні частини 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною 10 статті 58 МК України.

Згідно з пунктом 5 частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, як витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів тощо.

Частиною 1 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та главою 8 розділу ІІІ цього Кодексу.

Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому, частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному у зазначеній нормі.

За приписами частини 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За частиною 5 статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як встановлено частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Аналізуючи наведені в оскарженому рішенні митного органу підстави для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару, суд зазначає таке.

Господарська операція з оплати поставки партії товару, яка була пред`явлена до митного декларування, здійснювалась, зокрема, за проформою-інвойсом № EPW-008835 від 26.08.2024 року, платіжною інструкцією № 16 від 28.08.2024 року.

При цьому, загальна вартість переліченого у вказаному проформі-інвойсі товару склала 20037,32 євро, яку і оплачено позивачем згідно платіжної інструкції, в графі 70 "призначення платежу" якої зазначено контракт №15/08 від 15.08.2023 року та проформа-інвойс № EPW-008835 від 26.08.2024 року.

Митний орган в оскарженому рішенні однією з підстав для застосування другорядного методу обчислення митної вартості товару зазначив оплату товару не у строк, визначений проформою-інвойсом № EPW-008835.

Однак, та обставина, що оплата відбулася пізніше визначеної у проформі дати, не впливає на числове значення вартості цієї партії товару. Складенням інвойсу № EPW-007462 від 30.08.2024 року постачальник підтвердив факт завершення господарської операції з поставки спірної партії товару.

Митний орган, не будучи учасником господарських зобов`язань, що виникли з контракту, не має юридичного зв`язку з правами та обов`язками сторін цього договору. Відповідно, тлумачення відповідачем строків чи умов виконання зобов`язань не має правового значення для оцінки дій сторін в контексті даного спору. Оплата була прийнята постачальником, а факт здійснення поставки підтверджує, що сторони досягли взаєморозуміння щодо всіх істотних умов, зокрема щодо строку та способу виконання зобов`язань. Відтак, жодних підстав вважати, що платіж не стосується відповідної партії товару, немає.

Щодо зауваження митного органу стосовно того, що опис товару, зазначений у додатково наданому прайс-листі від 01.08.2024 року, відрізняється від опису товару, зазначеного в товаросупровідних документах та графі 31 митної декларації №24UA82U4, суд зазначає, що воно не містить роз`яснення, чому без його усунення заявлена митна вартість не може бути визнана і як саме даний недолік впливає на неможливість застосування основного методу визначення митної вартості розмитнюваного товару. Відповідачем у рішенні не зазначено, як саме дана обставина впливає на неможливість розмитнення товару за ціною контракту.

Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 року у справі № К/9901/2542/18 зазначив: "До переліку додаткових документів, визначених ч.3 ст.53 МК України, входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, а також розрахунок ціни (калькуляція). Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Положеннями пункту 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом та з якої випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних правовідносин, у тому числі свобода форми прайс-листа. Отже, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, умов поставки, не може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, якщо з інших поданих декларантом документів можливо встановити такі умови поставки".

В оскаржуваному рішенні відсутнє належне обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності у поданих декларантом документах впливають на митну вартість товарів, тому висновки відповідача щодо наявності розбіжностей в документах є необґрунтованими.

При цьому, суд звертає увагу на те, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Натомість, наявність у митного органу інформації про те, що ідентичний товар оформлено у митному відношенні за вищою митною вартістю, не може бути єдиною та достатньою підставою для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту.

Факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі №815/6827/17, від 22.04.2019 року у справі № 815/6242/17, від 07.08.2018 року у справі №815/3400/17.

Відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення витребувані додаткові документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість. Водночас, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо необхідності подання для підтвердження митної вартості додаткових документів - висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, відповідач не обґрунтував, яким чином висновок про вартісні характеристики товару надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновку про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Цей висновок підтверджується позицією Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 815/329/17, де суд зазначив, що витребування митницею додаткових документів можливе тільки у разі наявності обґрунтованих сумнівів митниці щодо розбіжностей, наявності ознаки підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари у наданих до митного оформлення документах.

Стосовно зауваження митного органу про нечітке зображення додатків до експертного висновку № В-2861 від 04.09.2024 року, суд звертає увагу, що згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України висновок експерта не є документом, який обов`язково подається для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Суд наголошує, що вимога про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, відповідно до частини 3 статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Надані ж декларантом документи не свідчать про недобросовісність у декларуванні митної вартості. Відповідачем, в свою чергу, не обґрунтовано, яким чином витребувані додаткові документи вплинуть на визначення митної вартості товару, враховуючи те, що позивач надав митному органу всі наявні у нього та достатні документи, необхідні для її визначення.

У зв`язку із чим, суд вважає, що позивач надав митному органу всі наявні у нього та достатні документи, необхідні для визначення митної вартості товару. Подані позивачем при митному оформленні товару документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності визначення декларантом митної вартості. Натомість, відповідач не навів жодних аргументів та не надав доказів того, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливості здійснити митне оформлене імпортованого товару за ціною договору, в зв`язку з чим у митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Наведені відповідачем в межах судового розгляду з метою підтвердження правомірності оскарженого рішення аргументи стосовно того, що в рахунку та довідці про транспортні витрати від 30.08.2024 року не зазначено відомості про товар, що перевозився, його найменування, вагу, опис, календарний період, під час якого здійснювалось перевезення, судом не можуть братися до уваги під час оцінки його обґрунтованості, оскільки вони не були зазначені митним органом у самому рішенні, не доводилися до відома декларанта та не були предметом обговорення під час проведення консультацій.

До того ж, наведені аргументи не спростовують висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари.

Отже, зауваження, які зазначені відповідачем в оскарженому рішенні, не є підставою для коригування митної вартості товару. Відповідачем не надано до суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

На думку суду, відповідачем також не наведено достатніх підстав правомірності проведеного ним розрахунку митної вартості.

При цьому, суд звертає увагу, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за ціною договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.12.2020 року в справі №804/4906/15.

Суд вважає, що резервний метод визначення митної вартості застосовано відповідачем без достатніх на те підстав.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати та довести законність свого рішення. Таке рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару.

Проте, у ході судового розгляду справи відповідач не довів суду наявність застережень, передбачених частинами 1, 2 статті 58 МК України, щодо неможливості визначення митної вартості за основним методом, зокрема непідтвердження позивачем документально відомостей про митну вартість товару, а також не довів, що заявлені позивачем відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що при прийнятті оскарженого рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень, недобросовісно й нерозсудливо.

В зв`язку з цим оскаржуване рішення про коригування митної вартості не можна вважати правомірним, а тому суд вбачає підстави для його скасування.

Решта доводів відповідача не спростовують наведених вище висновків суду.

Враховуючи протиправність прийнятного рішення про коригування митної вартості товарів наявні підстави для скасування і картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, як рішення похідного характеру.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача понесені ним судові витрати (судовий збір) у сумі 6056,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Позивачем заявлено до відшкодування за рахунок відповідача 12000,00 грн. понесених ним витрат на правничу допомогу.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копії договору від 02.10.2023 року, укладеного з адвокатом Зарицьким М.А.; виставленого адвокатом рахунку від 11.11.2024 року на оплату 12000,00 грн. - вартості послуг зі складання позовної заяви; платіжної інструкції № 370 від 11.11.2024 року про оплату 12000,00 грн.

Дослідивши заяву позивача про стягнення судових витрат, перевіривши відповідні докази, суд дійшов висновку, що вказану заяву необхідно задовольнити частково.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи такі обставини як наявність сталої судової практики у подібних спорах, що не потребувало значних зусиль та витрат часу на вивчення ситуації та складання позовної заяви; те, що адвокат Зарицький М.А. неодноразово надавав правничу допомогу позивачу у справах з аналогічним предметом спору; беручи до уваги незначний обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, зважаючи також на подане заперечення відповідача щодо заявлених витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 12000,00 грн. за складання позовної заяви є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

Витрати на професійну правничу допомогу за складання позовної заяви не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру, а відтак суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Він-Вуд" (10001 м. Житомир, вул. Сергія Параджанова, 84, ) до Житомирської митниці Державної митної служби України (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 25, код ВП за ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UА101000/2024/000334/1 від 06.09.2024 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА101020/2024/007419, оформлену Житомирською митницею Державної митної служби України.

Стягнути на користь Приватного підприємства "Він-Вуд" судові витрати на сплату судового збору в сумі 6056,00 грн. (шість тисяч п`ятдесят шість гривень 00 коп), а також 3000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці Державної митної служби України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко