Справа № 160/29797/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
- визнати відсутність з 25.10.2025 компетенції у Дніпровської міської ради та Дніпровського міського голови Бориса Філатова на здійснення повноважень після спливу п`ятирічного строку, встановленого Конституцією України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»;
- зобов`язати Дніпровську міську раду та Дніпровського міського голову Бориса Філатова з 25.10.2025 утриматися від вчинення дій, пов`язаних із реалізацією владних повноважень до утворення відповідної військової адміністрації.
3. 27.10.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, у якій просить:
- заборонити Дніпровській міській раді ухвалювати рішення після 25.10.2025 до вирішення справи по суті;
- заборонити міському голові м. Дніпро Борису Філатову видавати розпорядження та здійснювати інші владні повноваження після 25.10.2025 до вирішення справи по суті.
4. В обґрунтування заяви зазначено, що строк повноважень органів місцевого самоврядування закінчується 25.10.2025. Продовження ухвалення рішень радою та міським головою після цієї дати створює ризик прийняття великої кількості актів, що можуть суттєво порушити права та інтереси позивача та територіальної громади. Невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити або значно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, оскільки прийняті після завершення строку рішення можуть мати довготривалі правові наслідки.
5. Також позивач зазначає, що відповідно до ст. ст. 4, 10, 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у разі неможливості здійснення своїх повноважень органами місцевого самоврядування Президент України може утворювати відповідні військові адміністрації. Закінчення п`ятирічного строку повноважень місцевої ради та міського голови м. Дніпро, без можливості проведення чергових виборів через дію воєнного стану, створює ситуацію правового вакууму. У такій ситуації закон передбачає не продовження діяльності органів місцевого самоврядування, а можливість введення військової адміністрації. На думку позивача це підтверджує, що дії Дніпровської міської ради та міського голови після закінчення строку їхніх повноважень є не лише незаконними, але й такими, що суперечать передбаченому державою порядку управління територіями у воєнний час.
6. Вирішуючи по суті заяву про забезпечення позову, суддя виходить з наступного.
7. Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
8. Частинами 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства Українизакріплено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
9. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
10. За приписами ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
11. Заходи забезпечення позову відповідають предмету позовної заяви та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
12. Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
13. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
14. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
15. Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
16. При розгляді та вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом надається оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не беруть участь у розгляді справи.
17. За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
18. Суд вважає, що заявником не надано суду достатніх та переконливих доказів того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, як і того, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.
19. Також суд зазначає, що встановлення відсутності компетенції у відповідачів на здійснення повноважень після спливу п`ятирічного строку, що є предметом позову, потребує доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів під час розгляду справи.
20. Будь-якого аргументу щодо ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду (у випадку задоволення позовних вимог) заявником в заяві не зазначено.
21. Таким чином, заява про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях, які не підтвердженні належними доказами.
22. Аналіз норм чинного законодавства свідчить, що заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Факт наявності визначених обставин має підтверджуватись певними доказами.
23. Положеннями ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
24. Згідно до ч. 7 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
25. З огляду на викладене, суддя робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
26. Керуючись ст. ст. 150-154, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,
28. Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Р.З. Голобутовський