Справа № 560/13741/25
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

11 листопада 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, в якому просить визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України щодо не зняття ОСОБА_1 з розшуку. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України зняти ОСОБА_1 з розшуку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він був безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.210-1 КУпАП (порушення правил військового обліку) за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за від 10.12.24р. №223.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2025 року по справі № 673/55/25 постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 17.12.2024 року за №14894 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3ст.210-1 КУпАП - скасовано. Провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито відповідно до п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3ст.210-1 КУпАП.

Однак, станом на момент подання позовної заяви до адміністративного суду позивач вказує, що перебуває у розшуку, як особа яка порушила правила військового обліку, а тому вважає таку бездіяльність відповідачів протиправною з огляду на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2025 року по справі № 673/55/25.

Ухвалою суду від 02.09.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Вказаною ухвалою було звільнено позивача від сплати судового збору.

Відповідач не скористався своїм правом про надання відзиву на позовну заяву.

Дослідивши наявні в матеріалах справ належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що позивач є військовозобов`язаним та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стосовно позивача було складено протокол, в якому зафіксовано порушення абзацу 4 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також підпункту 4 п.1 додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», визначених Постановою КМУ №1487 від 30.12.22р. «Про затвердження порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а саме: відмова від проходження військово-лікарської комісії.

17.12.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову за №14894 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3ст.210-1 КУпАП.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2025 року по справі № 673/55/25 постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 17.12.2024 року за №14894 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3ст.210-1 КУпАП - скасовано. Провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито відповідно до п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3ст.210-1 КУпАП.

Однак, згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів позивач перебуває з 11.12.2024 у розшуку за порушення правил військового обліку, що підтверджується відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17.04.2025 №6/2750.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідачів щодо виключення позивача з розшуку за порушення правил військового обліку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі.

Згідно статті 33 Закону №2232-ХІІ, військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Загальне керівництво роботою, пов`язаною з організацією та веденням військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, контроль за станом цієї роботи в центральних та місцевих органах виконавчої влади, інших державних органах (крім Служби безпеки України та розвідувальних органів України), органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від підпорядкування і форми власності здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України. Функціонування системи військового обліку забезпечується органами (підрозділами) Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, розвідувальними органами України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, правоохоронними органами спеціального призначення, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування.

Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону №2232-ХІІ, персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 затверджено Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №1487).

Цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.

Військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо:

фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками;

здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами;

подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" від 16.03.2017 № 1951-VIII єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Згідно статті 2 Закону №1951-VIII, основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку.

За приписами ч.ч.8, 9 ст.5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

З урахуванням зазначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних. До Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

У свою чергу, пункт 20-1 ч.1 ст.7 Закону №1951-VIII передбачає що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, до Реєстру вносяться дані саме про притягнення до відповідальності за порушення правил обліку.

Диспозиція статей 210 та 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачає адміністративну відповідальність саме за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку або законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ч.3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів - призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Суд зазначає, що станом на 17.04.2025 згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів позивач перебуває з 11.12.2024 у розшуку за порушення правил військового обліку, що підтверджується відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17.04.2025 №6/2750.

Однак, згідно рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2025 року по справі № 673/55/25, яким постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 17.12.2024 року за №14894 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3ст.210-1 КУпАП - скасовано. Провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито відповідно до п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Вказане рішення набрало законної сили, та є обов`язковим для виконання всіма органами державної влади.

Отже, враховуючи те, що підставою для включення позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, як такого що перебуває з 11.12.2024 у розшуку за порушення правил військового обліку, відпала, оскільки такою підставою була саме оскаржувана постанова від 17.12.2024 року за №14894 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яка в свою чергу скасована рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2025 року по справі № 673/55/25, а тому і відпали підстави для перебування позивача у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, як особи, яка перебуває у розшуку за порушення правил військового обліку.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь які інші докази, щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, при цьому відповідачі не надали до суду відзиви з підтверджуючими доказами притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому суд вважає що позивачем доведено протиправну бездіяльність щодо не внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про відсутність порушення правил військового обліку ОСОБА_1 та виключення відомостей, як особи, яка перебуває у розшуку за порушення правил військового обліку, а тому така бездіяльність відповідача на думку суду є протиправною.

Оскільки відповідачем доказів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.210-1 КУпАП не надано, а тому суд вважає, що за для захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про порушення правил військового обліку відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно ч.4 ст.159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позивач довів протиправну бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягають у не внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про відсутність порушення правил військового обліку позивача, в свою чергу відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували притягнення до адміністративної відповідальності позивача та внесення на цій підставі вказаних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а тому позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду, суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зазначає, що позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме відповідні дії відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

При цьому, будь-яких обґрунтувань моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., позивачем не наведено.

Позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність належних доказів підтвердження моральних страждань позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору, а тому підстав для стягнення на його користь судових витрат, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про відсутність порушення правил військового обліку (зняття з розшуку) відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку (зняття з розшуку) відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідачі:ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) Міністерство оборони України (вул. Грушевського, 30/1,Київ 21,01021 , код ЄДРПОУ - 00034022)

Головуючий суддя О.П. Шевчук