Справа № 578/1220/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 р.Справа № 578/1220/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 13.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Зеря Ю.О., вул. Вокзальная, 18, смт. Краснопілля, Краснопільський, Сумська, 42400, повний текст складено 17.02.25 року по справі № 578/1220/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про скасування постановипро притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Краснопільського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в якому просив скасувати постанову про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3210188, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн. за частиною четвертою статті 126 КУпАП та закрити провадження у справі; стягнути з відповідача на користь позивача 10000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 13.02.2025 позов задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3210188 від 07.10.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн за частиною четвертою статті 126 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, , вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 605,60 грн, а також 10000,00 витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт стверджує, що 07.10.2024 в м.Суми по вул. Харківська поблизу буд. 116 позивач керував транспортним засобом ЗАЗ 110307, державний номерний знак НОМЕР_2 будучи позбавленим права керування транспортними засобами на строк один рік відповідно до постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2024 року по справі № 202/7314/24, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Станом на 07.10.2024 вищевказана постанова суду набрала законної сили. Поліцейський в своїй діяльності діяв відповідно до вимог КУпАП, спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП є законною. Вважає, що вимога про стягнення на користь позивача судових витрат з оплати професійної правничої допомоги не може підлягати задоволенню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності спірного рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України та керуючись ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 07.10.2024 о 00-47 год інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області старшим лейтенантом поліції Тарахно Максимом Віталійовичем була розглянута справа про адміністративне правопорушення та винесена оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3210188, за якою до позивача ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 20400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії постанови серії ЕНА №3210188, 07.10.2024 о 00-08 год у м. Суми по вул. Харківській, 116 водій керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування, чим порушив пункт 2.1 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною четвертою статті 126 КУпАП, внаслідок чого на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн.

Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, оскільки у ході розгляду справи відповідачем належними і допустимими доказами не доведено, що на час винесення оскаржуваної постанови поліцейський дійсно мав відомості про те, що ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами, у той час як представником позивача надані докази того, що в Управлінні патрульної поліції в Сумській області відсутня інформація щодо прийнятого Індустріальним судом м. Дніпропетровська рішення у справі про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною першою статті 130 КУпАП.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 5 ст. 14 Закону України Про дорожній рух встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року 1306.

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно пп "а" п 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. В свою чергу, належним доказом правопорушення є зокрема фото або відеофіксація вчиненого правопорушення.

В ході судового розгляду встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07.10.2024 о 00-47 год інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області старшим лейтенантом поліції Тарахно Максимом Віталійовичем була розглянута справа про адміністративне правопорушення та винесена оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3210188, за якою до позивача ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 20400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії постанови серії ЕНА №3210188, 07.10.2024 о 00-08 год у м. Суми по вул. Харківській, 116 водій керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування, чим порушив пункт 2.1 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною четвертою статті 126 КУпАП, внаслідок чого на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11.07.2024 визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

З дослідженого судом відеозапису вбачається, що 07.10.2024 працівниками поліції дійсно був зупинений позивач, який керував транспортним засобом. Під час перевірки документів водія останньому було наголошено, що він на підставі постанови судді позбавлений права керування транспортним засобом на підставі частини першої статті 130 КУпАП. При розгляді справи про адміністративне правопорушення позивачеві роз`яснювались його права, передбачені статтею 268 КУпАП, з`ясовувалась наявність клопотань, заяв, пояснень. Також відеозапис підтверджує, що у ході розгляду справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що ОСОБА_1 невідомо було про факт накладення на нього адміністративного стягнення за частиною першою статті 130 КУпАП, він також повідомляв поліцейським, що раніше його також зупиняли працівники поліції, але жодного разу йому не повідомляли про те, що він начебто позбавлений права керування транспортним засобом, водій заявляв про наміри оскаржити постанову судді.

У той же час матеріали справи містять відомості про те, що листом № 186-Аз/41/38/03-2024 від 14.10.2024 Управління патрульної поліції в Сумській області повідомило представника позивача адвоката Муйдінова Р.М. про те, що за наявною інформацією «Інформаційного порталу Національної поліції» відносно ОСОБА_1 . 26.04.2024 інспектором Управління патрульної поліції в Донецькій області був складений протокол за частиною першою статті 130 КУпАП та направлено до Індустріального районного суду м. Дніпро за № 2267 від 02.05.2024. Інформація щодо прийнятого рішення по даній адміністративній справі згідно «Інформаційного порталу Національної поліції» відсутня.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.11.2024 у справі №202/7314/24 задоволено клопотання захисника Муйдінова Р.М. про поновлення строку апеляційного оскарження, задоволено подану ним апеляційну скаргу, скасовано постанову Інстустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2024 стосовно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП, провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що постанова судді від 11.07.2024 у справі № 202/7314/24, якою позивача було, зокрема, позбавлено права керування транспортним засобами та яка стала підставою для винесення поліцейським оскаржуваної постанови, скасована.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 станом на 07.10.2024 не був позбавленим судом права керування транспортними засобами, а тому відповідачем притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП помилково, отже постанова серії серії ЕНА № 3210188 від 07.10.2024 підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Щодо задоволення судом першої інстанції вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., судова колегія зазначає наступне.

Згідно з частиною 4 ст.132 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Окрім вимоги про підтвердження витрат належно оформленими письмовими документами, згідно з ч.5 ст.132 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; а відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, враховуючи правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019р. по справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), де указано, що за положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним за параметрами, зокрема, складності справи, витраченого адвокатом часу, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16.

Судовим розглядом встановлено, що, зокрема, копіями договору № 89 про надання правової допомоги від 07.10.2024, розрахунку суми судових витрат, які поніс позивач і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, складеного та підписаного позивачем та адвокатом 06.12.2024 акту приймання наданих послуг за договором № 89 від 07.10.2024, квитанції № 89 від 07.10.2024 про оплату гонорару у сумі 10000 грн. адвокату Муйдінову Р.М. підтверджується, що під час підготовки позовних матеріалів та розгляду справи у суді першої інстанції представником позивача був адвокат Муйдінов Родіон Мукумович.

За умовами договору про надання правової допомоги адвокат Муйдінов Р.М. зобов`язався за дорученням клієнта ОСОБА_1 надавати йому юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором. Права та обов`язки адвоката, пов`язані з виконанням умов договору, його сторони погодили у розділі 2, зокрема у пункті 2.3 сторони визначили, що конкретний перелік юридичної допомоги визначається у акті наданих послуг. Порядок оплати послуг адвоката сторони погодили у розділі 4 договору, зокрема у пункті 4.2 визначили, що за надання правової допомоги клієнт авансом сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі в розмірі 10000,00 грн., який визначається угодою сторін і відображується у акті приймання-передачі послуг. Порядок приймання-передачі послуг сторони узгодили у пункті 5.1 договору про надання правової допомоги.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії квитанції № 89 від 07.10.2024 адвокатом Муйдіновим Р.М. прийнято від ОСОБА_1 10000 грн. гонорару за підготовку, подання позовної заяви до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови. Як вбачається з копії акту приймання наданих послуг за договором № 89 від 07.10.2024, складеного 06.12.2024, сторони підтвердили надання адвокатом позивачеві послуг з підготовки, подання позовної заяви до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача та закриття справи, представництва інтересів клієнта у суді. Як вбачається з розрахунку суми судових витрат, які поніс позивач і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, розмір витрат за консультацію, підготовку правової позиції, збір доказів, підготовку позовної заяви та її подання становить 8000 грн., витрати на представництво у суді першої інстанції з орієнтовною кількістю два судових засідання становлять 2000 грн.

Так, у відзиві на позов відповідач заперечував проти розміру розрахованого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн., посилаючись на невідповідність його критерію реальності, розумності розміру та неспівмірність зі складністю справи.

Суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Предметом спору даної справи є постанова серії ЕНА № 3210188 від 07.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, відповідно до якої, накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 20400,00 грн., котра скасована судом.

Надаючи оцінку документам, що надані з метою обґрунтування розміру понесених судових витрат на правничу допомогу у взаємозв`язку з фактичними обставинами цієї справи, колегія суддів зазначає, що цей спір виник у справі незначної складності та не характеризується наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до її розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду доказів тощо.

Таким чином, враховуючи ціну позову, обставини цієї справи та надані позивачем докази в їх сукупності та, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, колегія суддів приходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 3000,00 грн.

Щодо розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., судова колегія зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. 7ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в разі вирішенні питання про відшкодування позивачам витрат на професійну правничу допомогу адвоката слід враховувати положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якою врегульовано правила розподілу судових витрат, до яких окрім інших віднесено й витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано наступні докази, а саме: договір №110 про надання правової допомоги від 17.04.2025, укладений між позивачем та адвокатом Муйдіновим Р.М., акт від 21.04.2025 приймання наданих послуг за договором №110 від 17.04.2025, квитанція № 110 від 17.04.2025 про отримання грошових коштів в сумі 7000 грн., ордер на надання правничої допомоги серії ВІ № 1297983 від 28.04.2025.

Відповідно до акту від 21.04.2025 приймання наданих послуг за договором №110 від 17.04.2025 адвокатом Муйдіновим Р.М. надано в суді апеляційної інстанції наступні послуги: підготовка, подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача по даній справі та представництво інтересів клієнта під час розгляду апеляційної скарги в Другому апеляційному адміністративному суді.

Суд апеляційної інстанції з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України враховує правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019р. по справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), де указано, що за положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З огляду на вищевикладене, дослідивши надані представником позивача документи, судова колегія враховує ту обставину, що справа є не складною, а спірні правовідносини не є новими у судовій практиці. Отже, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних витрат часу та коштів, які заявлені у відзиві позивача, як витрати на правову допомогу, про що свідчать зміст та його обсяг.

Таким чином, колегія суддів вважає заявлені витрати неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, тому, враховуючи критерії необхідності та доцільності понесених витрат, обсяг наданих послуг, а також значення справи для позивача, судова колегія дійшла висновку про можливість відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги позивача є частково обґрунтованими.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни судового рішення та викладення абзацу третього резолютивної частини рішення в іншій редакції.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 243, 250, 270-272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 13.02.2025 по справі №578/1220/24 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, , вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 605,60 грн, а також 3000,00 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.».

В іншій частині рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 13.02.2025 у справі №578/1220/24 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1000 (одну тисячу) гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк