Справа № 140/4589/25
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Лозовський О.А.

11 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 140/4589/25 пров. № А/857/30208/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі № 140/4589/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

05.05.2025р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати п.2, п.3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2025р. №194 «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення вчасно молодшого сержанта ОСОБА_1 на службу без поважних причин».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.07.2025р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Військова частина НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.07.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

18.09.2024р. наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (по особовому складу) № 401-РС молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п.п.»б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військово вий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я наявності інвалідності, якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.09.2024р. №269 позивача виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .

31.01.2025р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 №194 «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення вчасно молодшого сержанта ОСОБА_1 на службу без поважних причин», що виявилось у нез`явленні вчасно на службу з лікувального закладу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах правового режиму воєнного стану, грубе порушення вимог ст.ст.11, 16, 128 Статуту, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту щодо обов`язку дотримання дисципліни, належного виконання обов`язків військової служби, утримання від негідних вчинків - визнати винним, але до дисциплінарної відповідальності не притягувати, у зв`язку із звільненням військовослужбовця з військової служби у запас та виключенням із списків особового складу військової частини НОМЕР_3 . (п.2)

У зв`язку з наявністю у діях молодшого сержанта ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, яке полягало у нез`явленні вчасно на службу з лікувального закладу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах правового режиму воєнного стану, командиру кулеметного відділення кулеметного взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 сержанту ОСОБА_2 до 20.02.2025р. направити у встановленому порядку:

- заяву-повідомлення про вчинення молодшим сержантом ОСОБА_1 кримінального правопорушення на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 та Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону;

- заяву-повідомлення про вчинення молодшим сержантом ОСОБА_1 кримінального правопорушення, а також належним чином завірені копії матеріалів службового розслідування та документів, визначених Інструкцією щодо взаємодії органів прокуратури, Державного бюро розслідувань, Національної поліції України, Служби безпеки України, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України під час протидії кримінальним правопорушенням, передбаченим статтями 407-408 Кримінального кодексу України, затвердженої наказом Державного бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України від 03 жовтня 2024 року №375/233/672/657/485 на адресу Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові….». (п.3)

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022р., №259/2022 від 18.04.2022р., №341/2022 від 17.05.2022р., №573/2022 від 12.08.2022р. та від 07.11.2022р. №757/2022 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

ч.2 ст.3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №548-ХІV (далі - Статут внутрішньої служби), визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

В ст.9 Статуту внутрішньої служби видно, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

ст.11 Статуту внутрішньої служби передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до ст.12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із змісту ст.14, ст.16, ст.26 Статуту внутрішньої служби видно, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) передбачено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності військовій присязі.

В ст.4 Дисциплінарного статуту видно, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» (ст.5 Дисциплінарного статуту).

Згідно ст.45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

ст.48 Дисциплінарного статуту встановлено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до ст.83, ст.86 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. №608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017р. за №1503/31371 (далі - Порядок № 608).

В п.2 розділу І Порядку №608 видно, що виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

п.1 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування може призначатися у разі:

-невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

-невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

-неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

-дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

-порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

-внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку №608, службове розслідування не призначається:

- у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг, за винятком випадків, визначених в абз.13 п.1 цього розділу;

- якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

п.3 розділу ІІ Порядку №608 передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення:

- неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

- причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

- ступеня вини військовослужбовця;

- порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

- причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

- причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

В абз.1 п.1 Розділу III Порядку №608 видно, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

п.п.1-4 розділу V Порядку №608 встановлено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (п.1 розділу VI Порядку №608).

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно п.2 цього розділу дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

З описової частини оскарженого наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.01.2025р. №194 видно, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2024р. №157 молодший сержант ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира ВЧ НОМЕР_1 , та знаходився на лікуванні у військовій частині НОМЕР_5 ( АДРЕСА_1 ) вважається таким, що з 23.05.2024р. переведений на лікування у Комунальне некомерційне підприємство «Волинська обласна психіатрична лікарня міста Луцька» Волинської обласної ради.

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.07.2024р. №192 молодший сержант ОСОБА_1 03.07.2024 прибув до ВЧ НОМЕР_1 .

18.09.2024р. наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (по особовому складу) № 401-РС молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п.п.»б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військово вий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я наявності інвалідності, якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.09.2024р. №269 позивача виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .

27.11.2024р. до ВЧ НОМЕР_1 надійшла ухвала Волинського окружного адміністративного суду про відкриття провадження у від 26.11.2024р. у справі №140/13627/24 за позовом молодшого сержанта ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

З копій медичних документів, які знаходяться в матеріалах справи видно, що відповідно до виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №2360, виданого Комунальним підприємством «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради 30.04.2024р. військовослужбовця ОСОБА_3 виписано з лікувального закладу.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №3713 видно, що 23.05.2024 молодший сержант ОСОБА_1 госпіталізований до Комунального підприємства «Волинська психіатрична лікарня міста Луцька» Волинської обласної ради, у якому перебував на стаціонарному лікуванні до 01.07.2024р.

Вищевказані медичні документи позивач до ВЧ НОМЕР_1 не надавав та у встановленому законом порядку не звертався до командування 2 стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 , посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 для отримання відпустки, вихідного дня, вибуття на лікування тощо.

Наказів, виконання яких передбачало б відсутність по місцю служби молодшого ОСОБА_1 посадовими особами НОМЕР_4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 не приймались.

Таким чином, з наданих медичних документів видно, що у період: 01.05.2024р. - 22.05.2024р., та 02.07.2024р. молодший сержант ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі без поважних причин.

Отже, молодший сержант ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та маючи на меті намір ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 01.05.2025р. не з`явився вчасно на службу пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 з лікувального закладу - Комунального підприємства «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради без поважних причин, перебуваючи поза місцем проходження військової служби понад три доби в умовах правового режиму воєнного стану ( 01.05.2024р. - 22.05.2024р.), а також 02.07.2024р. не з`явився вчасно на службу - пункт постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 з лікувального закладу - Комунального підприємства «Волинська обласна психіатрична лікарня міста Луцька» Волинської обласної ради без поважних причин, перебуваючи поза місцем проходження військової служби понад три години в умовах правового режиму воєнного стану (02.07.2024р.), використовував службовий час на свій власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, що не виключає ознаки кримінального правопорушення нез`явлення вчасно на службу з лікувального закладу без поважних причин тривалістю понад 3 доби, вчинене в умовах правового режиму воєнного стану.

З матеріалів справи видно, що службове розслідування (акт від 31.01.2025р.) проводилося відповідно до вимог ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. №608 (далі - Порядок №608). (а.с. 37-40)

Колегія суддів наголошує, що системний аналіз вищевказаних норм дають підстави для висновків, що норми Дисциплінарного статуту та Порядку №608, якими регулюється процедура проведення службового розслідування, поширюються лише на військовослужбовців та інших осіб, які проходять службу. Службове розслідування призначається не стосовно події, а стосовно військовослужбовця, дії якого оцінюються під час проведення службового розслідування.

Призначати службове розслідування може командир, який може накладати на підлеглого військовослужбовця дисциплінарне стягнення.

Так, в порушення норм Дисциплінарного статуту та Порядку № 608 відповідач призначив службове розслідування відносно ОСОБА_1 який не є військовослужбовцем, провів службове розслідування та видав наказ за його результатами стосовно позивача, до якого не можливо застосувати дисциплінарне стягнення та який не перебував з врахуванням строків проведення службового розслідування у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, накладення дисциплінарного стягнення є остаточною стадією проведення службового розслідування. Тобто, оскільки станом на час проведення службового розслідування ОСОБА_1 не був військовослужбовцем, не проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , звільнений з військової служби без зарахування до оперативного резерву першої черги військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із станом здоров`я (зазначено у наказі від 18.09.2024 №269), тому на нього не поширюються наведені норми.

На момент звільнення ОСОБА_1 , відповідачу Військовій частині НОМЕР_1 мало бути відомо про всі періоди лікування позивача та в разі відсутності його на службі у певний період такі обставини повинні були бути відомі як до звільнення, так і на момент звільнення з військової служби.

В той же час, статутом внутрішньої служби ЗСУ не передбачено обов`язок військовослужбовця повідомляти про вибуття з лікарських закладів.

Зокрема, п.7 «Порядок здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук, в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, військовими частинами і територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ від 23.08.2023р.» № 901, що лише за згодою військовослужбовця у разі відсутності технічної можливості для надсилання документів в електронній формі через систему електронного документообігу такий військовослужбовець в день виписки із закладу охорони здоров`я може отримати особисто медичні та інші документи і подати їх до військової частини, в якій він проходить військову службу ( Порядок №901).

Разом з тим, оскільки відповідач при надані відповіді на адвокатський запит від 17.03.2025р. не надав копії документів, які підтверджують інформування ОСОБА_1 про початок проведення службового розслідування, про його результати, а також копії документів, які підтверджують надання можливості для надання пояснень стосовно предмету службового розслідування, вірним є висновок суду першої інстанції, що ВЧ НОМЕР_1 порушив процедуру проведення службового розслідування, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ Порядку №608 посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

В п.1 Розділу ІV Порядку №608 видно, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Однак, відповідач в порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України, не надав суду доказів, що у матеріалах службового розслідування містяться пояснення позивача чи акт про його відмову він надання пояснень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Військової частини НОМЕР_1 діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі № 140/4589/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель