Справа № 200/7893/25
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року Справа№200/7893/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Приходька Андрія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

адвокат Приходько Андрій Анатолійович в інтересах ОСОБА_1 , позивача, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03 жовтня 2025 року №01 щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 20 березня 2024 року на підставі довідки ТОВ «Волноваська Автобаза» від 16 листопада 2005 року №444 та без обмеження максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, з урахуванням сум заробітної плати, визначених в довідці ТОВ «Волноваська Автобаза» від 16 листопада 2005 року №444 та без обмеження максимальним розміром з 20 березня 2024 року, з урахуванням проведених виплат.

За змістом викладеного після отримання від відповідача листа, в якому позивача проінформовано про рішення Конституційного Суду України № 2-р(ІІ)/2024 від 20 березня 2024 року, яке скасовує обмеження максимального розміру пенсій для осіб, що постраждали від Чорнобильської катастрофи. У тому ж листі зазначалося, що паперова пенсійна справа позивача залишилась на непідконтрольній території, та позивачу було запропоновано надати довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження. Виконуючи запит відповідача, позивач подав через вебпортал Пенсійного фонду України всі наявні у нього на той момент документи, включно з офіційною довідкою про заробітну плату. Однак, отримав відмову з причини: «надані документи не підтверджені первинними документами».

Відповідач проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову. У наданому до суду відзиві на позов відповідач зазначив, що позивач через вебпортал електронних послуг звернувся із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням довідки №444 від 16 листопада 2005 року про заробітну плату за роботу в зоні відчуження відповідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову №01 від 03 жовтня 2025 року, яке долучено до електронної пенсійної справи. За результатами наданих документів та матеріалів електронної пенсійної справи встановлено, що відсутнє Положення про преміювання, в тому числі довідка про заробітну плату №444 від 16 листопада 2005 року, видана з порушенням вимог постанови №207-7 від 27 квітня 1988 року «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, які зайняті на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища», тому підстави для її врахування відсутні. Електронну пенсійну справу позивача приведено до відповідності з 01 вересня 2025 року, а саме розмір пенсії обчислено виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року з урахуванням надбавок та підвищень та склав 11387,54 грн., про що заявника повідомлено листом №0500-0221-8/84419 від 26 серпня 2025 року. Пенсію позивачу обчислено відповідно до вимог чинного законодавства та відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(II)/2024.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Вирішено ряд процесуальних питань.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

Позивач перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та є одержувачем пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 04 серпня 1999 року, що підтверджується матеріалами справи та не оскаржується сторонами.

26 серпня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом вих.№0500-0221-8/84419 позивача повідомлено про наступне.

«Ви перебуваєте на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796).

Відповідно до статті 54 Закону №796 пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження, на підставі довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження.

Довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження видаються підприємствами, установами та організаціями на підставі документів про період роботи, населений пункт (об`єкт), де виконувалися роботи, особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(ІІ)/2024 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України від 08 липня 2011 року №3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що поширює свою дію на Закон № 796, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону №796. Вказані норми, які визнані неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (20 березня 2024 року).

Із врахуванням рекомендацій, наданих Міністерством соціальної політики України, щодо механізму виконання означеного Рішення виплата пенсій, призначених відповідно до Закону №796, без обмеження максимальним розміром проводиться після перерахунку згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році».

Оскільки Ваша паперова пенсійна справа залишилась на непідконтрольній українській владі території/території ведення бойових дій та у зв`язку з відсутністю в матеріалах електронної пенсійної справи довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, розмір Вашої пенсійної виплати буде обчислено виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року.

Додатково повідомляємо, що Ви маєте право надати до Головного управління довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження та первинні документи (за наявності), на підставі яких визначено складові довідки про заробітну плату:

1) табелі обліку робочого часу за відповідний період перебування в зоні відчуження;

2) особовий рахунок або інші облікові документи за період роботи у зоні відчуження;

3) платіжні або розрахунково-платіжні відомості, які підтверджують фактичні суми нарахувань;

4) відомості щодо тарифної ставки у зазначений період;

5) документи, що підтверджують застосування кратності оплати праці (внутрішні накази або розпорядження, які визначали конкретних працівників або категорії працівників, які підпадали під підвищену кратність; терміни дії цієї кратності; порядок нарахування тощо);

6) положення про преміювання, чинне на підприємстві у 1986 році;

7) накази, зміни або додатки, які підтверджують внесення змін до положення про преміювання працівників, залучених до робіт у зоні відчуження.

Вказані документи можна подати до найближчого до Вашого проживання сервісного центру Пенсійного фонду України або надіслати їх в електронній формі (через мобільний додаток Пенсійного фонду України, веб-портали електронних послуг Пенсійного фонду України або Портал Дія).».

24 вересня 2025 року позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся із заявою про перерахунок пенсії «Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами», до якої серед іншого долучив заяву (про перерахунок пенсії) довільної форми, зазначивши, що є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та отримую пенсію по інвалідності III групи, що заява подається повторно у зв`язку з обставинами, що склалися під час попереднього звернення. Адже спочатку позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії після отримання від ГУ ПФУ в Донецькій області листа, в якому було поінформовано про Рішення Конституційного Суду України №2-р(II)/2024 від 20 березня 2024 року, що скасовує обмеження максимального розміру пенсій для чорнобильців. У тому ж листі зазначалося, що паперова пенсійна справа позивача залишилася на непідконтрольній території, тому пенсійним органом запропоновано йому надати довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження. Виконуючи такий запит, позивач подав через веб-портал ПФУ всі наявні на той момент документи, включно з офіційною довідкою про заробітну плату. Однак, на жаль, отримав відмову з формальної причини: «надані документи не підтверджені первинними документами». В подальшому, розуміючи важливість вимоги пенсійного органу, доклав додаткових зусиль і знайшов повний пакет первинних бухгалтерських документів, які підтверджують кожну цифру у раніше поданій довідці. Серед них оригінальний особовий рахунок (лицевой счет) за червень 1986 року, накази по підприємству та детальні розрахунки. Таким чином, на даний момент ним виконано абсолютно всі вимоги, висунуті Пенсійним фондом. Всі необхідні докази, як вторинні, так і первинні, тепер знаходяться у пенсійній справі. У зв`язку з вищевикладеним, керуючись конституційним правом на належний соціальний захист та обов`язковим до виконання Рішенням Конституційного Суду України № 2-р(II)/2024, просив на підставі наданих доказів здійснити перерахунок пенсії по інвалідності, починаючи з 20 березня 2024 року, без застосування скасованого обмеження її максимальним розміром.

03 жовтня 2025 року відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, прийнято рішення №01 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , в якому зазначено наступне.

« ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся через вебпортал із заявою від 24 вересня 2025 року №5268 щодо перерахунку пенсії відповідно Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закону №796).

До заяви про перерахунок додані наступні документи, зокрема: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році 1 категорії серія НОМЕР_2 , посвідчення інваліда війни серія НОМЕР_3 , довідка про заробітну плату за роботу в зоні відчуження від 16.11.2005 № 444, довідки про період роботи в зоні відчуження від 24.06.1986 № 53, від 16.12.1999 № 51/1/17814.

Відповідно до Механізму перерахування коштів, які спрямовуються на виплату щомісячної державної адресної допомоги до пенсії (дотації), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 вересня 2004 року №1215 у зв`язку із введенням в зоні відчуження зон небезпеки (І-ІІІ), згідно із розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964 та встановленням для працюючих в населених пунктах, віднесених рішенням Урядової комісії до відповідних зон небезпеки, оплата праці в 5-ти, 4-х, 3-х кратному розмірах тарифної ставки (посадового окладу) постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7, оплата праці осіб, які працювали в населених пунктах, що не віднесені до згаданих зон небезпеки залишалася на попередніх умовах, тобто проводилась за підвищеними на 100 відсотків тарифними ставками (посадовими окладами). Такі умови оплати праці діяли з моменту аварії до 01 березня 1988 року.

Для застосування показників кратності до тарифних ставок, посадових окладів, підвищених на 100 відсотків підстав не було (роз`яснення Держкомпраці УРСР і Укрпрофради від 08 січня 1987 року №05/2- 25-2, № 03-51-8), а також підстав для прийняття довідок про заробітну плату, в яких тарифна ставка (посадовий оклад) збільшена на 100%, а потім застосована кратна оплата праці у органах Пенсійного фонду України немає.

Це стосується і преміальної оплати праці. Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року №153/10-43) премія за роботу працівника в зоні ЧАЕС виплачувалася відповідно до діючого на підприємстві (в організації) положення про преміювання.

Таким чином виплата премії в розмірі 60% могла провадитися лише при наявності на підприємстві, в установі, організації, працівники яких виконували роботи в зоні відчудження системи преміювання за основні результати господарської діяльності та внесення змін в діюче в цей період положення про преміювання щодо максимального розміру премії.

За результатами розгляду електронної пенсійної справи встановлено, що відповідно до довідки про заробітну плату заявника розрахунок проведено виходячи з розрахунку тарифної ставки в подвійному розмірі. Такий розрахунок є завищеним.

Також проведено преміювання працівника у розмірі 60% тарифної ставки. В матеріалах пенсійної справи Положення про преміювання відсутнє.

На підставі вищезазначеного прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в перерахунку пенсії згідно заяви від 24 вересня 2025 року №5268.».

Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Волноваська автобаза» від 16 листопада 2005 року №444 ОСОБА_1 виплачувалась заробітна плата з 10 червня 1986 року по 26 червня 1986 року, по місцю роботи Товариство з обмеженою відповідальністю «Волноваська автобаза», на посаді водія з посадовим окладом 0,93 руб, у сумі 1443,92 руб. Годинна тарифна ставка 2,112 руб та кратність 4 (Зона небезпеки не зазначена).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зі змінами) (далі Закон №796-XII) цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Згідно зі статтею 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону №796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Як встановлено судом вище, позивачу з 04 серпня 1999 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до статті 54 Закону України №796-XII.

Тобто, відповідачем не заперечується, що з 04 серпня 1999 року по теперішній час позивачу нараховується та виплачується пенсія у відповідності зі статтею 54 Закону України №796-XII.

20 березня 2024 року Конституційний Суд України прийняв рішення №2-р(II)/2024, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII зі змінами.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(II)/2024 припис статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що поширює свою дію на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними та втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, тобто з 20 березня 2024 року.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Разом з тим, 20 березня 2024 року Конституційний Суд України прийняв рішення № 2-р(II)/2024, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон №796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону №796-XII зі змінами.

Отже, враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні №2-р(II)/2024, відсутні правові підстави обмежувати пенсію позивача максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність).

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2024 року справа №580/7744/23, від 24 лютого 2025 року справа №580/11667/23.

У зв`язку з викладеним, позивач має право на перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимального розміру призначеної пенсії, що не заперечується відповідачем.

Відповідач стверджує, що пенсію позивачу обчислено відповідно до вимог чинного законодавства та відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(II)/2024.

Водночас, як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вих.№0500-0221-8/84419 від 26 серпня 2025 року позивача повідомлено, що оскільки його паперова пенсійна справа залишилась на непідконтрольній українській владі території/території ведення бойових дій та у зв`язку з відсутністю в матеріалах електронної пенсійної справи довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, розмір пенсійної виплати позивача буде обчислено виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року.

Додатково повідомлено, що він має право надати до Головного управління довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження та первинні документи (за наявності), на підставі яких визначено складові довідки про заробітну плату:

1) табелі обліку робочого часу за відповідний період перебування в зоні відчуження;

2) особовий рахунок або інші облікові документи за період роботи у зоні відчуження;

3) платіжні або розрахунково-платіжні відомості, які підтверджують фактичні суми нарахувань;

4) відомості щодо тарифної ставки у зазначений період;

5) документи, що підтверджують застосування кратності оплати праці (внутрішні накази або розпорядження, які визначали конкретних працівників або категорії працівників, які підпадали під підвищену кратність; терміни дії цієї кратності; порядок нарахування тощо);

6) положення про преміювання, чинне на підприємстві у 1986 році;

7) накази, зміни або додатки, які підтверджують внесення змін до положення про преміювання працівників, залучених до робіт у зоні відчуження.

Відтак, із вказаного листа вбачається, що відповідач запропонував позивачу надати довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, оскільки така довідка відсутня в матеріалах електронної пенсійної справи.

З урахуванням листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вих.№0500-0221-8/84419 від 26 серпня 2025 року, 24 вересня 2025 року позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся із заявою про перерахунок пенсії «Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами», до якої серед іншого долучив заяву (про перерахунок пенсії) довільної форми та «раніше подану довідку про заробітну плату».

Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається та не заперечується відповідачем, що до зазначеної заяви позивачем долучено саме довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Волноваська автобаза» від 16 листопада 2005 року №444 щодо заробітної плати за роботу в зоні відчуження.

Тобто, на пропозицію Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, викладену в листі вих.№0500-0221-8/84419 від 26 серпня 2025 року, позивачем надано зазначену довідку, у зв`язку з її відсутністю в матеріалах електронної пенсійної справи.

Водночас, відповідачем жодним чином не заперечується, що довідка від 16 листопада 2005 року №444 вже надавалась позивачем до органів Пенсійного фонду України та містилась в паперовій справі позивача.

Протилежного відповідачем не доведено та відповідних доказів суду не надано.

У той час, суд наголошує, що факт відсутності довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження в матеріалах електронної пенсійної справи, жодним чином не може обмежувати права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відтак, у даному випадку, не з вини позивача така довідка була відсутня в його електронній пенсійній справі, що, у свою чергу, стало підставою для обчислення відповідачем пенсії позивача відповідно до вимог чинного законодавства та відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(II)/2024 у меншому розмірі.

Разом із цим, за результатом розгляду заяви позивача від 24 вересня 2025 року, відповідачем прийнято рішення №01 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Із зазначеного рішення вбачається, що відповідно до Механізму перерахування коштів, які спрямовуються на виплату щомісячної державної адресної допомоги до пенсії (дотації), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 вересня 2004 року №1215, у зв`язку із введенням в зоні відчуження зон небезпеки (І-ІІІ), згідно із розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964 та встановленням для працюючих в населених пунктах, віднесених рішенням Урядової комісії до відповідних зон небезпеки, оплата праці в 5-ти, 4-х, 3-х кратному розмірах тарифної ставки (посадового окладу) постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7, оплата праці осіб, які працювали в населених пунктах, що не віднесені до згаданих зон небезпеки залишалася на попередніх умовах, тобто проводилась за підвищеними на 100 відсотків тарифними ставками (посадовими окладами). Такі умови оплати праці діяли з моменту аварії до 01 березня 1988 року.

Для застосування показників кратності до тарифних ставок, посадових окладів, підвищених на 100 відсотків підстав не було (роз`яснення Держкомпраці УРСР і Укрпрофради від 08 січня 1987 року №05/2- 25-2, № 03-51-8), а також підстав для прийняття довідок про заробітну плату, в яких тарифна ставка (посадовий оклад) збільшена на 100%, а потім застосована кратна оплата праці у органах Пенсійного фонду України немає.

Це стосується і преміальної оплати праці. Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року №153/10-43) премія за роботу працівника в зоні ЧАЕС виплачувалася відповідно до діючого на підприємстві (в організації) положення про преміювання.

Таким чином, виплата премії в розмірі 60% могла провадитися лише при наявності на підприємстві, в установі, організації, працівники яких виконували роботи в зоні відчудження. системи преміювання за основні результати господарської діяльності та внесення змін в діюче в цей період положення про преміювання щодо максимального розміру премії.

За результатами розгляду електронної пенсійної справи встановлено, що відповідно до довідки про заробітну плату заявника розрахунок проведено виходячи з розрахунку тарифної ставки в подвійному розмірі. Такий розрахунок є завищеним.

Також, проведено преміювання працівника у розмірі 60% тарифної ставки. В матеріалах пенсійної справи Положення про преміювання відсутнє.

Тобто, із наведених в оскаржуваному рішенні висновків судом вбачається, що відповідачем повторно надано оцінку довідці від 16 листопада 2005 року №444 щодо заробітної плати за роботу в зоні відчуження, яка вже надавалась позивачем до органів Пенсійного фонду України та була наявна в матеріалах його паперової пенсійної справи, оскільки протилежного відповідачем не доведено.

Як встановлено судом вище, відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Волноваська автобаза» від 16 листопада 2005 року №444 ОСОБА_1 виплачувалась заробітна плата з 10 червня 1986 року по 26 червня 1986 року, по місцю роботи Товариство з обмеженою відповідальністю «Волноваська автобаза», на посаді водія з посадовим окладом 0,93 руб, у сумі 1443,92 руб. Годинна тарифна ставка 2,112 руб та кратність 4 (Зона небезпеки не зазначена).

Відповідач, відмовляючи позивачу в перерахунку пенсії з урахуванням довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Волноваська автобаза» від 16 листопада 2005 року №444 зазначив, що така довідка не відповідає діючому законодавству, а саме застосовано тарифна ставка (посадовий оклад) збільшена на 100%, застосована 3-кратна оплата праці та нарахована премія в розмірі 60%.

Суд зазначає, що розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964 передбачалася оплата праці працівників підприємств, організацій і установ (надалі - підприємств), розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Постанова Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища» від 05 жовтня 1986 року №665-195 передбачала встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Крім того, оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195) провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Згідно з постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964 - у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Відповідно до пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року №524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» встановлено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195 (Постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7) було дозволено підприємствам залучати працівників на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, у вихідні і святкові дні з оплатою у подвійному розмірі.

Згідно з постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року №153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60% тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7).

Підпунктом 3 пункту 1 постанови РМ УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 (порядок виплати премії визначено Розпорядженням РМ СРСР №1512-р від 24 червня 1986 року) запроваджувалась одноразова премія за рахунок коштів, що виділялись Мінфіном СРСР і Держпланом СРСР і розпорядження Міненерго СРСР для заохочення працівників підприємств, незалежно від їх відомчого підпорядкування. Розмір премії, що виплачувалась одному працівнику, не повинен був перевищувати 400 крб.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в усіх випадках премія, передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 (не більше як 400 карбованців на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганню забруднення навколишнього природного середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку.

Таким чином, виплата премії та її максимальний розмір визначений нормативно-правовими актами, а відтак працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Вищенаведеною Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7) таких випадків (позбавлення або зменшення розміру премії) не передбачено.

Відповідачем не надано належних доказів позбавлення чи зменшення розміру премії позивачу за час роботи в зоні Чорнобильської АЕС.

Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, визначено переліченими вище нормативно-правовими актами, що є діючими на даний час.

Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що розрахунок грошового забезпечення позивачки за період з 10 червня 1986 року по 26 червня 1986 року має проводитись з урахуванням приписів всіх зазначених вище нормативних актів, якими врегульовано порядок оплати праці робітників та службовців: з нарахуванням подвійного окладу, з урахуванням кратності зони небезпеки кратності 5-, 4-, 3-, з нарахуванням премії у розмірі 60% тарифної ставки, що повинна бути підвищена на 100%.

Крім того, згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №22-1) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Статтею 4 Закону України від 17 лютого 2022 року №2073-IX «Про адміністративну процедуру» закріплено принципи адміністративної процедури, серед яких є принцип офіційності.

Відповідно до статті 16 Закону України від 17 лютого 2022 року №2073-IX «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи. Адміністративний орган не може зобов`язувати особу самостійно отримувати документи та інші докази, необхідні для здійснення адміністративного провадження, якщо такий обов`язок не визначено законом. Адміністративний орган не може вимагати від особи надання документів та відомостей, що перебувають у володінні адміністративного органу або іншого органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, що належить до сфери управління такого органу.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу офіційності, відповідач у порядку частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV мав повноваження перевірити інформацію, що зазначена в наданих заявником документах, та зобов`язаний був встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення цієї справи.

Крім того, відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 64 Закону №1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право, зокрема, отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Водночас, жодних доводів та/або належних та допустимих доказів на їх підтвердження щодо вчинення відповідачем всіх можливих дій в межах наведених повноважень у законодавчо встановлений спосіб з метою отримання відомостей, необхідних для виконання ним функцій, передбачених зазначеними нормами пенсійного законодавства, останнім суду не наведено та не надано.

Наведена бездіяльність відповідача свідчить про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання, як пенсійне забезпечення особи, що гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

У даному випадку позивач не може бути позбавлений права на належне пенсійне забезпечення через те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не змогло отримати та перевірити підтверджуючі документи про заробітну плату позивача. Відповідачем не доведено вжиття всіх передбачених законодавством заходів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача.

За даних обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення документів щодо відомостей про заробітну плату на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження розміру заробітної плати позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, що вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву щодо пенсії.

Враховуючи, що завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України, судом оцінювались саме підстави, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, як суб`єкт владних повноважень, при прийнятті рішення від 03 жовтня 2025 року №01.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 03 жовтня 2025 року №01 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 не відповідає критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, відповідно, є необґрунтованим та протиправним, отже позовні вимоги в частині його скасування підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 20 березня 2024 року, суд вважає зазначену позовну вимогу безпідставною, оскільки предметом розгляду у справі є саме рішення відповідача від 03 жовтня 2025 року №01 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії виключно з підстави неприйняття довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Волноваська автобаза» від 16 листопада 2005 року №444. Питання щодо обмеження пенсії максимальним розміром з 20 березня 2024 року у такому рішенні відповідачем не вирішувалось.

Отже, такий спір не існував між сторонами в межах предмету розгляду в цій справі, та на момент звернення позивача до суду із цим позовом, тому така вимога задоволенню не підлягає.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №01 від 03 жовтня 2025 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 20 березня 2024 року з урахуванням відомостей про розмір заробітної плати, визначених в довідці Товариства з обмеженою відповідальністю «Волноваська автобаза» від 16 листопада 2005 року №444, та з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, повно та всебічно проаналізувавши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про для задоволення адміністративного позову частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, виходячи з положень статті 139 КАС України, судові витраті розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Приходька Андрія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №01 від 03 жовтня 2025 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 20 березня 2024 року з урахуванням відомостей про розмір заробітної плати, визначених в довідці Товариства з обмеженою відповідальністю «Волноваська автобаза» від 16 листопада 2005 року №444, та з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 12 листопада 2025 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна