Справа № 520/1021/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 р. Справа № 520/1021/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, по справі № 520/1021/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно п. 1 положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за кожний місяць, а саме: за серпень, вересень, листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплаченої суми та згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року справа № 520/7418/23;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за кожний місяць, а саме: за серпень, вересень, листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплаченої суми та згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року справа № 520/7418/23.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі № 520/1021/24 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно п. 1 положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за кожний місяць, а саме: за серпень, вересень 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплаченої суми та згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року справа № 520/7418/23;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за кожний місяць, а саме: за серпень, вересень 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплаченої суми та згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року справа № 520/7418/23.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі № 520/1021/24 залишено без задоволення адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно п. 1 положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за кожний місяць, а саме: листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплаченої суми та згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року справа № 520/7418/23;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за кожний місяць, а саме: листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплаченої суми та згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року справа № 520/7418/23.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповного становлення обставин справи, які мають значення для справи, у зв`язку з чим просив рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі № 520/1021/24 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилався на те, що період участі позивача у бойових діях та заходах із забезпечення національної безпеки підтверджено у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі №520/7418/23, яка має повне та всебічне значення для поточної справи.

Позивач також зауважує, що дати вказані у довідках №952 від 05.09.2023 та №537 від 15.05.2023 не відповідають дійсності, адже позивач за спірний період не перебував у Луганській області. Окрім того, за твердженнями позивача з вересня 2022 року по лютий 2023 року він безперервно знаходився на Зміївській ТЕС (стратегічної важливий об`єкт Харківської області), адже по сьогоднішній день позивач не знає чи існує наказ командування Військової частини НОМЕР_1 про перебування його підрозділу на Зміївській ТЕС. В той же час, перебуваючи на Зміївській ТЕС у спірний період позивач ніс бойове чергування у дні ракетно-бомбових ударів по Зміївській ТЕС, а саме, 15.11.2022, 16.12.2022, 29.12.2022 та 14..01.2023. Отже, позивач наполягає на тому, що перебуваючи постійно з 07.03.2022 по 15.02.2024 на Зміївській ТЕС, він приймав участь у здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Окрім того, за твердженнями позивача йому нічого не відомо про довідку №136 від 06.02.2024, на яку посилається суд першої інстанції у своєму рішенні.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано письмовий відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пунктів 1 та 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) та у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи, що справа судом розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, який відноситься до незначної складності, не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, а також оскільки учасники справи не звернулись до суду із клопотання про розгляд справи за їх участі, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на норми частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також відзиву на апеляційну скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 25.02.2022 призваний на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на підставі Указу Президента України «Про проведення мобілізації» від 24.02.2022 №69/2022, на посаду командира 2-го відділення 1-го стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 бригади Національної гвардії України з 24.02.2022.

13 липня 2022 року згідно наказу № 29о/с позивача переведено та призначено на посаду помічника начальника військового наряду 3-го відділення 1-го взводу охорони роти, охорони дипломатичних представництв і консульських установ іноземних держав Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 05.09.2023 № 952 підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 25.02.2022 по 05.03.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, перебуваючи в м. Харків, Харківській області, Луганській області.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 25.02.2022 № 46 підтверджено факт перебування ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 НГУ на посаді командира 2-го відділення 1-го стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) військової частини НОМЕР_1 з 25.02.2022 по 13.07.2022.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 04.12.2022 № 334 (с/ч) підтверджено участь штаб - сержанта ОСОБА_1 , помічника начальника військового наряду 3-го відділення 1-го взводу охорони роти охорони дипломатичних представництв і консульських установ іноземних держав, у бойових діях або забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій у листопаді місяці (15 листопада 2022 року).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 02.01.2023 № 2 підтверджено участь штаб - сержанта ОСОБА_1 , помічника начальника військового наряду 3-го відділення 1-го взводу охорони роти охорони дипломатичних представництв і консульських установ іноземних держав, у бойових діях або забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій у грудні місяці (16 грудня 2022 року, 29 грудня 2022 року).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 02.02.2023 № 33 підтверджено участь штаб - сержанта ОСОБА_1 , помічника начальника військового наряду 3-го відділення 1-го взводу охорони роти охорони дипломатичних представництв і консульських установ іноземних держав, у бойових діях або забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій у січні місяці (14 січня 2023 року).

Як зазначив позивач у позовній заяві, позивач за лютий і березень 2022 року отримав додаткову винагороду у розмірі 100000 тисяч гривень пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022.

Однак, з 01.05.2022 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України додаткову винагороду у розмірі 100000 тисяч гривень виплачувати припинила.

Позивач вважаючи, що має право на отримання додаткової винагороди у розмірі саме 100 000 грн, а не 30 000 грн за період серпень, вересень, листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт нарахування та виплати ОСОБА_1 за період листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн на місяць за безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України із розрахунку пропорційно часу участі у виконанні бойових завдань за період листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року (зокрема, за 15.11.2022, 16.12.2022, 29.12.2022, 14.01.2023), у зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з приведеними висновками суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XIІ). Зокрема, вказаний Закон визначає порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Абзацом 1 частини першої статті 9 Закону № 2011-XIІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина четверта статті 9 Закону №2011-ХІІ).

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (далі Інструкція №200).

Згідно пункту 2 Розділу І Інструкції №200 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України строк дії воєнного часу продовжувався, який діє і на даний час.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі по тексту Постанова №168), якою було запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн та до 100 000,00 грн.

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.

Постановами Кабінету Міністрів України № 217 від 07.03.2022, № 350 від 22.03.2022, № 400 від 01.04.2022, № 754 від 01.07.2022, № 793 від 07.07.2022, № 1066 від 27.09.2022, № 1146 від 08.10.2022, № 43 від 20.01.2023 до Постанови № 168 від 28.02.2022 внесені відповідні зміни і доповнення.

Так, пункт 1 Постанови № 168 (в редакції, чинній в період з 01.01.2022 по 31.01.2023) було визначено, що у разі безпосередньої участі військовослужбовців Національної гвардії у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, вони набувають права на отримання збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 2-1 Постанови №168 (в редакції чинній до 21.01.2023) було визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Так, порядок виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, відповідно до постанови №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану визначається Інструкцією з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженою наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 №89 (далі по тексту - Інструкція №89).

Відповідно до пункту 2 Інструкції №89 на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень (у розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або заходах, розмір цієї винагороди збільшується до 100000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно дням участі у бойових діях або заходах.

Згідно з пункту 3 Інструкції № 89 виплата додаткової винагороди здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження військової служби на підставі наказів командирів (начальників) (далі - командири) органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ (далі - військові частини), а командирам військових частин - на підставі наказів командирів вищого рівня.

Відповідно до пункту 4 Інструкції №89 підготовка проектів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди, покладається на підрозділи, що відповідають за облік особового складу. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються не пізніше 10 числа поточного місяця.

Підставою включення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди є рапорт командира (начальника) підрозділу, що має містити інформацію про військове звання, прізвище ім`я та по-батькові, кількість днів та дати участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця та підстави залучення цих військовослужбовців до бойових дій або заходів із зазначенням реквізитів конкретних документів, що підтверджують участь військовослужбовців у бойових діях або заходах.

Безпосередня участь військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій підтверджується відповідно до Порядку підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій, затвердженого наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 №89 (далі по тексту - Порядок №89).

Відповідно до пункту 1 Порядку №89 під терміном безпосередня участь військовослужбовців Національної гвардії України у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (далі бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії в районах ведення воєнних (бойових) дій, що визначаються Головнокомандувачем Збройних Сил України; бойових (спеціальних) завдань, згідно з бойовими розпорядженнями, із всебічного забезпечення військових частин (підрозділів) в районі ведення воєнних (бойових) дій; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях України; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів в разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т. ч. поза межами районів ведення бойових дій); бойових завдань із знешкодження (знищення) незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), диверсійно-розвідувальних сил та інших збройних формувань агресора (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); виконання завдань підрозділами артилерії з вогневого ураження противника; виконання завдань підрозділами протиповітряної оборони з ураження повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій; ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т. ч. поза межами районів ведення бойових дій); виконання групами розмінування завдань з розмінування або робіт з улаштування, нарощування, утримання інженерних загороджень на визначених об`єктах, рубежах, районах та позиціях.

Згідно з пункту 2 Порядку №89 для документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців Національної гвардії України у бойових діях або заходах використовуються такі документи: журнал бойових дій (журнал ведення оперативної обстановки) або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або книга служби нарядів та подій, що відбувалися або постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), на який було здійснено збройний напад або довідка командира військової частини про підтвердження безпосередньої участі відряджених (прикомандированих) військовослужбовців у бойових діях або заходах. Рапорт (донесення) командира підрозділу про участь у бойових діях або заходах під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (виконання бойових або спеціальних завдань). До рапорту долучаються списки особового складу (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих (прикомандированих) підрозділів, військовослужбовців), які брали участь у бойових діях або заходах, із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, періодів участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця.

Згідно з пункту 3 Порядку №89 облік військовослужбовців, які беруть безпосередню участь в бойових діях або заходах під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій, здійснюється штабами військових частин.

Крім того, відповідно до розпорядження командувача Національної гвардії України від 20.05.2022 №27/11/3-6154, військовослужбовці мають право на збільшення додаткової винагороди до 100000 грн із розрахунку на місяць, за дні, коли об`єкти, що охороняються піддавались ракетним (авіаційним) та (або) артилерійським ударам противника.

Виходячи зі правового висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 07.11.2024 у справі №520/117/23, положення Інструкції №89 та Порядку №№89 підлягають застосуванню до спірних правовідносин у даній справі.

Слід також зауважити, що постановою КМУ №43 від 20.01.2023 пункт 2-1 Постанови №168 викладено в новій редакції, яка вже передбачала, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Відповідно, на виконання пункту 2-1 Постанови № 168 та з метою визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України на період дії воєнного стану Міністерство внутрішніх справ України видало наказ від 26.01.2023 № 37 «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України» (далі - Порядок №37).

За приписами підпункту 3 пункту 2 Порядку №37 передбачено, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода виплачується у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень, військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора у період здійснення зазначених заходів, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.

За приписами пункту 3 Порядку №37 визначено, що до безпосередньої участі в бойових діях або заходах належить виконання військовослужбовцем у районах ведення воєнних (бойових) дій:

1) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

2) бойових (спеціальних) завдань із усебічного забезпечення військових частин (підрозділів), угруповань військ, інших складових сил оборони згідно з бойовими розпорядженнями в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником (взаємного вогневого контакту);

3) завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки;

4) бойових (спеціальних) завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником;

5) бойових (спеціальних) завдань з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;

6) польотів, ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту згідно з бойовими розпорядженнями;

7) бойових завдань з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням;

8) бойових завдань з охорони об`єктів під час нанесення по них вогневого ураження противником, відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення їх у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

9) бойових завдань з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) артилерії.

У відповідності до пункту 4 Порядку №37 передбачено, що документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах, є:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або книга служби нарядів та подій, що відбувалися, або постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку), на який було здійснено збройний напад, чи копії або витяги з них;

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), періодів (кількості днів) участі військовослужбовця в бойових діях або заходах.

Підтвердження виконання бойових завдань, визначених підпунктом 7 пункту 3 цих Порядку та умов, здійснюється на підставі таких документів:

- витягу з наказу (бойового розпорядження) командувача Національної гвардії України, штабу оперативного (оперативно-тактичного) угруповання, начальника територіального управління, командира військової частини про виконання завдання з розмінування;

- акта виконаних робіт з розмінування місцевості (акваторії, об`єкта) від вибухонебезпечних предметів (знешкодження та (або) знищення виявлених вибухонебезпечних предметів) та/або формуляра загороджень.

Аналіз наведених норм законодавства дозволяє колегії суддів дійти висновку, що підставою для виплати підвищеної додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн є документально підтверджений факт здійснення безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за фактичний час виконання ними цих службових обов`язків або коли об`єкти, що охороняються піддавались ракетним (авіаційним) та (або) артилерійським ударам противника, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

В той же час, обов`язковою умовою для нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, є документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, що здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Водночас, колегія суддів зазначає, що військовослужбовець набуває право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн на місяць за умови підтвердження безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, втім із розрахунку пропорційно часу участі у виконанні бойових завдань, виходячи із специфіки завдань покладених на підрозділ, у якому він проходив службу.

Із матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 25.02.2022 призваний на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

13 липня 2022 року згідно наказу № 29о/с позивача переведено та призначено на посаду помічника начальника військового наряду 3-го відділення 1-го взводу охорони роти, охорони дипломатичних представництв і консульських установ іноземних держав Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 04.12.2022 № 334 (а.с. 63 том 1) підтверджено участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій у листопаді місяці (15 листопада 2022 року).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 02.01.2023 № 2 (а.с. 60 том 1) підтверджено участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій у грудні місяці (16 грудня 2022 року, 29 грудня 2022 року).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 02.02.2023 № 33 (а.с. 61 том 1) підтверджено участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій у січні місяці (14 січня 2023 року).

Окрім того, з довідок Військової частини НОМЕР_1 №537 від 15.05.2023 (а.с. 25 том 1) та №952 від 05.09.2022 (а.с. 54 том 1) вбачається, що саме 15.11.2022, 16.12.2022, 29.12.2022 та 14.01.2023 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у м.Харків, Харківській області, Луганській областях. При цьому, вказані довідки містять зауваження про те, що вони є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

Таким чином, факт безпосередньої участі ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у періоди: 15.11.2022, 16.12.2022, 29.12.2022, 14.01.2023, підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 04.12.2022 № 334 (а.с.63 том 1), витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 02.01.2023 № 2 (а.с. 60 том 1), витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 02.02.2023 № 33 (а.с.61 том 1), а також довідками про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №537 від 15.05.2023 (а.с. 25 том 1) та №952 від 05.09.2022 (а.с. 54 том 1).

Тобто позивач у листопаді 2022 року (один день - 15.11.2022), у грудні 2022 року (два дні - 16.12.2022, 29.12.2022) та у січні 2023 року (один день - 14.01.2023) брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що відповідно дає йому право на отримання збільшеного розміру додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ №168 пропорційно дням участі у таких заходах.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2024 № 136 (а.с. 65 том 1) колегією суддів встановлено, що позивач отримав додаткову винагороду пропорційно дням участі у заходах за листопад 2022 року за один день у сумі 2333,33 грн, за грудень 2022 року за два дні у сумі 4516,13 грн та за січень 2023 року за один день у сумі 2258,06 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 за період листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі 100000 грн на місяць за безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України із розрахунку пропорційно часу участі у виконанні бойових завдань за період листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року.

Поряд з цим, на підставі ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2025 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України додаткові пояснення з приводу того, де виконував/здійснював свої посадові обов`язки ОСОБА_1 , у продовж листопада 2022 року, грудня 2022 року, січня 2023 року, в тому числі, але не виключно 11.11.2022, а також вказати, чи піддавались відповідні місця ракетним (авіаційним) та (або) артилерійським ударам противника, що відповідно дає підстави позивачу отримати виплату збільшеного розміру додаткової винагороди до 100000 грн.

У відповідь на вказану ухвалу відповідачем подано додаткові пояснення, у відповідності до яких судову колегію повідомлено, зокрема, про те, що військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України не володіє інформацією чи піддавались відповідні місця ракетним (авіаційним) та (або) артилерійським ударам противника. Також відповідачем повідомлено, що надати копії інших документів не є можливим у зв`язку з тим, що внаслідок злочинних дій зі сторони представників підрозділів збройних сил та інших відомств російської федерації 30.03.2023 по пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України був нанесений авіаційний ракетно-бомбовий удар.

Разом з тим, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2025 витребувано у Національної гвардії України відомості про те, чи піддавалась Зміївська ТЕС ракетно-бомбовим ударам з боку збройної агресії російської федерації 11.11.2022, із обов`язковим визначенням дати відповідного обстрілу. Також вказаною ухвалою зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Харківській області повідомити суд апеляційної інстанції чи наявна у них інформація про ракетно-бомбові удари Зміївської ТЕС з боку збройної агресії російської федерації 11.11.2022, якщо так, то повідомити про це суду.

28 серпня 2025 року на виконання вказаної ухвали суду апеляційної інстанції до суду апеляційної інстанції з Головного управління Національної поліції України в Харківській області надійшов лист, в якому зазначено, про те, що згідно даних інформаційної підсистеми «Єдиний облік» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції», в підрозділах поліції Харківської області інформації про обстріли Зміївської ТЕС за 11.11.2022 не зареєстровано.

З огляду на приведене, колегія суддів вважає, що у справі відсутні докази та судом апеляційної інстанції не вдалось отримати інші докази, які б вказували про наявність у позивача права на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі за листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року, зокрема, у дні відмінні від тих, за які вже було нараховано відповідну винагороду позивачу на підставі приведених вище у постанові наказів.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що права позивача у цій частині не порушено, а додаткову винагороду розраховано пропорційно дням участі позивача у виконанні бойових завдань за період листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року, що відповідає вимогам Порядку № 168 та Порядку № 89, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо позовних вимог, які стосуються періоду серпень-вересень 2022 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в апеляційній скарзі позивачем оскаржено лише рішення суду першої інстанції від 24.06.2024 у справі №520/1021/24, в якому судом першої інстанції вирішувався спір в межах періоду листопад 2022 року січень 2023 року. При цьому, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі № 520/1021/24 про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 за період серпень-вересень 2022 року, позивачем не була оскаржена та відповідно набрала законну силу.

Твердження апеляційної скарги позивача про те, що період участі позивача у бойових діях та заходах із забезпечення національної безпеки підтверджено у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі №520/7418/23, яка має повне та всебічне значення для поточної справи, колегія суддів вважає без підставним, оскільки у тексті постанови апеляційного суду у справі №520/7418/23 не встановлено факту безперервної участі позивача за період з серпня 2022 року по січень 2023 року у бойових діях чи заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії. Між тим, висновки судів у справі №520/7418/23 стосуються неправомірності оподаткування військовим збором доходів у вигляді грошового забезпечення ОСОБА_1 , нарахованого за серпень, вересень, листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року за безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у зв`язку з чим вони предметно не відноситься до правовідносин у справі №520/1021/24, в якій спірними є правомірність ненарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно п. 1 положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у розмірі до 100 000 гривень за кожний місяць (а саме: листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року) пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що дані вказані у довідках №952 від 05.09.2023 та №537 від 15.05.2023 не відповідають дійсності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у даній справі не є предметом розгляду правомірність видачі довідок №952 від 05.09.2023 та №537 від 15.05.2023, які були видані позивачу задля отримання статусу учасника бойових дій. В той же час, документами, які є підставами для нарахування позивачу додаткової винагороди на підставі постанови КМУ №168 у період з листопада 2022 року по січень 2023 року, є витяги з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2022 №270, 02.01.2023 №2 та 02.02.2023 №33.

Стосовно посилань апеляційної скарги позивача на те, що йому нічого не відомо про довідку №136 від 06.02.2024, за якою суд першої інстанції зробив висновок про те, що відповідачем виконано обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, колегія суддів зазначає, що неотримання позивачем копії доказу разом з відзивом на позовну заяву, не є обов`язковою процесуальною підставою для скасування рішення суду першої інстанції. В той же час, колегія суддів вказує на те, що довідка №136 від 06.02.2024 (а.с. 65 том 1) містить відомості про розміри нарахованої позивачу за спірний період додаткової винагороди пропорціно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, зокрема, за листопад 2022 року за один день 2333,33 грн, за грудень 2022 року за два дні 4516,13 грн та за січень 2023 року за один день 2258,06 грн.

Крім того слід зауважити, що позивачем не висловлено своєї аргументованої незгоди з конкретними датами участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року, не зазначено інших дат участі у вказаних заходах, окрім 15.11.2022, 16.12.2022, 29.12.2022, 14.01.2023.

При цьому, твердження позивача про те, що перебуваючи постійно з 07.03.2022 по 15.02.2024 на Зміївській ТЕС, він приймав участь у здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за приписами приведених положень законодавства перебування у зоні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не є тотожним участі у здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 у відповідній частині.

Інші доводи на, які посилався заявник апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 по справі № 520/1021/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій