Справа № 640/6951/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6951/21 Суддя першої інстанції: Лук`яненко М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФ в м. Києві) про:

- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФ в м. Києві від 18.12.2020 №2600-0309-8/180563 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», із урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 27.11.2020 №20-11/59 та №20-11/60;

- зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві з 18.12.2020 перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної 03.12.2013, на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, у розмірі 60 відсотків від заробітку зазначеного в довідках, виданих Державною казначейською службою України від 27.11.2020 № 20-11/59 та № 20-11/60 від 27.11.2020, із врахуванням проведених виплат;

- зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 18.12.2020 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідці Державної казначейської служби України № 20-11/59 від 27.11.2021 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця» та відповідно до довідки №20-11/60 від 27.11.2020 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в місті Києві про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , викладену в листі від 18.12.2020 за №2600-0309-8/180563;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 з 18.12.2020 року перерахунок (переведення) з пенсії по інвалідності, призначеної 03.12.2013 року, на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, у розмірі 60 відсотків від заробітку зазначеного в довідках, виданих Державною казначейською службою України від 27.11.2020 №20-11/59 та № 20-11/60 від 27.11.2020, здійснити її нарахування й виплату з урахуванням виплачених сум і висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що після досягнення пенсійного віку та з огляду на наявність стажу державної служби понад 26 років станом на 01.05.2016 позивач набув право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», а відтак відмова відповідача у переведенні особи на таку пенсію є протиправною.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано відсутність правових підстав для перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу».

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що відмова ГУ ПФ в м. Києві у призначенні позивачу пенсії ґрунтується не на законі, а на внутрішніх положеннях Пенсійного фонду України, що свідчить про правильність висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2025 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 20.10.2025.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2025 зобов`язано ГУ ПФ в м. Києві у строк до 03.11.2025 надати суду належним чином засвідчені копії пенсійної справи ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_1 від 09.12.2020 (№5601) із доданими до неї документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФ в м. Києві.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №0082876 є особою з інвалідністю ІІ групи, встановленої внаслідок загального захворювання довічно.

Із змісту копії трудової книжки вбачається, що позивач з 01.02.1985 по 03.03.2014 працював на різних посадах державної служби та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 №98-р склав повноваження голови Державної казначейської служби України у зв`язку з відставкою відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 31 Закону України «Про державну службу».

Також матеріали справи свідчать, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 03.12.2013 отримує пенсію по інвалідності, визначену за нормами Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ).

Учасниками справи не заперечується, що 01.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в м. Києві із заявою про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Водночас листом від 18.12.2020 №2600-0309-8/180564 відповідач повідомив позивача про недоцільність переведення на пенсію по інвалідності у розмірі пенсії за віком або на пенсію за віком, оскільки це призведе до зменшення розміру пенсії.

Крім того, 09.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії, однак листом від 18.12.2020 №2600-0309-8/180563 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії державного службовця, оскільки положення Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) такої вказівки не містять.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів враховує таке.

Закон № 889-VІІІ, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, набрав чинності 01.05.2016.

Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, згідно з пунктом 1 якого пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Крім того, підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII визнано таким, що втратив чинність, Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За такого правового регулювання обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії державного службовця за віком після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм права були викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 500/5183/17, від 11.04 2023 у справі № 1.380.2019.003855.

Як свідчать матеріали справи, позивачу з 13.12.2013 була призначена пенсія по інвалідності за нормами Закону № 3723-ХІІ.

У свою чергу, із змісту матеріалів пенсійної справи, які витребувані ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2025, вбачається, що 09.12.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням заробітної плати на підставі довідок Державної казначейської служби України від 27.11.2020 №20-11/60 та №20-11/59.

Відповідач спірним у цій справі рішенням, викладеним у листі від 18.12.2020 №2600-0309-8/180563, у такому перерахунку відмовив, зазначивши, що оскільки Закон № 889-VIII не передбачає проведення перерахунків пенсії, у тому числі призначених за Законом №3723-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 виключено пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», то підстави для видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій, який був передбачений статтею 37 Закону №3723-ХІІ, відсутні. Відтак пенсії, призначені відповідно до Закону №3723-ХІІ, перераховуються тільки у випадку, якщо складові пенсійної виплати (надбавки, підвищення, доплати тощо) визначаються залежно від розміру прожиткового мінімуму.

Вирішуючи питання про наявність права в осіб на перерахунок пенсії, призначеної відповідно до Закону №3723-ХІІ, на підставі нових довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за посадою, з якої ці особи вийшли на пенсію, Верховний Суд, зокрема, у постанові від 19.03.2025 у справі №300/936/23 зазначив, що як Закон № 889-VІІІ, так і Закон № 1058-IV не передбачають підстав (умов) для перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі збільшенням розміру заробітної плати працюючих службовців. Не передбачає таких підстав і стаття 37 Закону № 3723-ХІІ.

У постанові від 17.09.2025 у справі №560/5257/22 Верховний Суд, з посиланням на постанову від 19.03.2025 у справі №300/936/23 наголосив, що, враховуючи пряму дію закону в часі, до правовідносин щодо перерахунку пенсій застосовується законодавство, чинне на час, коли здійснюється перерахунок, а не те, яке діяло на час призначення пенсії.

Отже, враховуючи, що законодавством не передбачено підстав та умов перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування рішення від 18.12.2020 №2600-0309-8/180563, адже у відповідача не було передбачених чинним на час звернення позивача із заявою від 09.12.2020 про перерахунок пенсії правових підстав для проведення такого перерахунку пенсії на підставі оновлених довідок про розмір заробітної плати працюючих державних службовців.

Судовою колегією враховується, що рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2022 № 3-р/2022 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ зі змінами.

Конституційний Суд Україні звернув увагу на обов`язок Верховної Ради України внормувати перерахунок розмірів пенсій осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ зі змінами, з урахуванням приписів Конституції України та цього рішення.

Таким чином, з урахуванням рішення Конституційного Суду України 23.12.2022 № 3-р/2022, правове регулювання перерахунку пенсії позивача у майбутньому зазнає змін. Однак до врегулювання Верховною Радою України питання перерахунку пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ, підстав для такого перерахунку немає.

Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм права були викладені у постанові Верховного Суду від 28.02.2023 у справі № 520/6418/21.

Окрім наведеного суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом спору у цій справі є рішення ГУ ПФ в м. Києві від 18.12.2020 №2600-0309-8/180563 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком, призначеної за Законом №3723-ХІІ, правових підстав для чого, як було наголошено вище, у відповідача не було. Натомість рішення ГУ ПФ в м. Києві від 18.12.2020 №№2600-0309-8/180564, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності у розмірі пенсії за віком або на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ на підставі його заяви від 01.12.2020, позивачем у межах цієї справи не оскаржується. Відтак позовні вимоги про зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної 03.12.2013, на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII у розмірі 60% від заробітку, зазначеного у довідках Державної казначейської служби України від 27.11.2020 №20-11/59 та №20-11/60, а також здійснити нарахування та виплату позивачеві такої пенсії задоволенню не підлягають, адже у межах цього спору не визначено предметом оскарження рішення ГУ ПФ в м. Києві від 18.12.2020 №№2600-0309-8/180564, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на таку пенсію.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки неправильно встановив предмет оскарження у цій справі, що мало своїм наслідком застосування до спірних правовідносин норм права, які не підлягали застосуванню Наведені вище обставини є підставою для скасування судового рішення із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне рішення виготовлено 11 листопада 2025 року.