Справа № 160/24955/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у спрощеному провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
01 вересня 2025 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА» через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київської митниці, в якій просить:
зобов`язати Київську митницю внести до Єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів інформацію про зупинення перебігу строку тимчасового ввезення щодо 20 (двадцяти) залізничних платформ, поміщених товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА» в митний режим тимчасового ввезення за Митними деклараціями від 14.09.2020 р. № UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. № UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. № UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. № UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. № UA100080/2020/541346, від 20.10.2020 р. № UA100080/2020/541393, від 20.10.2020 р. № UA100080/2020/541393, від 20.10.2020 р. № UA100080/2020/541393, від 20.10.2020 р. № UA100080/2020/541393, від 20.11.2020 р. № UA100080/2020/541413, від 20.11.2020 р. № UA100080/2020/541413, від 22.12.2021 р. № UA100180/2021/627339, від 23.12.2021 р. № UA100180/2021/627341, від 23.12.2021 р. № UA100180/2021/627341, від 22.12.2021 р. № UA100180/2021/627338, від 22.12.2021 р. № UA100180/2021/627338, від 22.12.2021 р. № UA100180/2021/627338, від 01.02.2022 р. № UA100180/2022/011223, від 01.02.2022 р. № UA100180/2022/011223, від 01.02.2022 р. № UA100180/2022/011223 і від 01.02.2022 р. № UA100180/2022/011223.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 14 липня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА», керуючись частиною 4 статті 108 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI, на підставі заяви №12/2140725 звернулося до Київської митниці з проханням зупинити перебіг строку тимчасового ввезення щодо 20 (двадцяти) залізничних платформ, поміщених у митний режим тимчасового ввезення за Митними деклараціями: від 14.09.2020 р. №UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. №UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. №UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. №UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. №UA100080/2020/541346, від 20.10.2020 р. №UA100080/2020/541393, від 20.10.2020 р. №UA100080/2020/541393, від 20.10.2020 р. №UA100080/2020/541393, від 20.10.2020 р. №UA100080/2020/541393, від 20.11.2020 р. №UA100080/2020/541413, від 20.11.2020 р. №UA100080/2020/541413, від 22.12.2021 р. №UA100180/2021/627339, від 23.12.2021 р. №UA100180/2021/627341, від 23.12.2021 р. №UA100180/2021/627341, від 22.12.2021 р. №UA100180/2021/627338, від 22.12.2021 р. №UA100180/2021/627338, від 22.12.2021 р. №UA100180/2021/627338, від 01.02.2022 р. №UA100180/2022/011223, від 01.02.2022 р. №UA100180/2022/011223, від 01.02.2022 р. №UA100180/2022/011223, від 01.02.2022 р. №UA100180/2022/011223.
Оскільки для підтвердження настання обставин непереборної сили товариством надано Сертифікат про форс - мажорні обставини №2300-24-2139 від 27.12.2024, виданий Запорізькою Торгово-Промисловою палатою, яким засвідчено, що на дату його видачі, події які виникли внаслідок настання форс - мажорних обставин унеможливлюють виконання в установлений строк зобов`язань, наданих товариством орендодавцю, товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА» вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, рішення про відмову у зупиненні перебігу строку тимчасового ввезення щодо 20 (двадцяти) залізничних платформ, поміщених товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА» в митний режим тимчасового ввезення за вищевказаними митними деклараціями, оскільки вказані залізничні платформи опинилися на тимчасово окупованій території України та внаслідок дії обставин непереборної сили, відповідно до частина 3 статті 192 МК України, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
08 вересня 2025 року на адресу Київської митниці направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
09 вересня 2025 року Київської митниці отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
В митний режим товари були оформлені за митними деклараціями від 14.09.2020 №UА100080/2020/541346, від 20.10.2020 №UА100080/2020/541393, від 20.11.2020 №UА100080/2020/541413, від 22.12.2021 №UА100180/2021/627339, від 23.12.2021 №UА100180/2021/627341, від 22.12.2021 №UА100180/2021/627338, від 01.02.2022 №UА100180/2022/011223.
Всього оформлено 7 декларацій.
Всього за вказаними деклараціями оформлено 155 вагонів.
Пунктом 10 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю залізничних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №451, встановлено, що декларування залізничного рухомого складу (у тому числі порожнього), що використовується для перевезення у міжнародному сполученні товарів, пасажирів і для технічного обслуговування ділянок залізниць України, що проходять територією інших держав, здійснюється шляхом подання митному органові в пункті пропуску (пункті контролю) або на прикордонній передавальній станції, або в митному органі за місцем розташування власника транспортного засобу інформації про такі залізничні транспортні засоби та мету їх переміщення (під навантаження, повернення, технічне обслуговування ділянок залізниць України тощо), зазначені у передатній відомості, перевізних документах чи натурному листі.
Декларування залізничного рухомого складу, що переміщується через митний кордон України як товар на підставі зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу, міни, оренди (у тому числі приписаних до залізниць інших держав), лізингу тощо, здійснюється у відповідному митному режимі з поданням митної декларації, заповненої в установленому порядку.
Зазначені залізничні платформи переміщені через митний кордон на підставі договорів найму (оренди) та поміщені у митний режим тимчасового ввезення за митними деклараціями за формою єдиного адміністративного документа.
У другому підрозділу графи 37 «Процедура» МД вказано літерний код особливостей переміщення - GS (згідно класифікатора, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1011 від 20.09.2012, тимчасове ввезення та реекспорт залізничного рухомого складу, що переміщується через митний кордон України як товар на підставі зовнішньоекономічного договору).
Отже, в розумінні Кодексу, вказані залізничні платформи є товаром.
Згідно з частиною 2 статті 112 Кодексу митний режим тимчасового ввезення припиняється відповідно до частини шостої статті 738 Кодексу лише у випадку повної втрати товарів внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту такої аварії або дії обставин непереборної сили в порядку, визначеному відповідно до частини третьої статті 192 Кодексу.
Процедура підтвердження факту повної втрати товарів внаслідок дії обставин непереборної сили встановлена Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 року №657.
Пунктом 6.5 Регламенту передбачено, що тягар доказування настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) покладений на заявника. При цьому відповідно до пункту 6.9 Регламенту надані заявником документи для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) мають свідчити, серед іншого, про причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).
Для підтвердження настання обставин непереборної сили товариством надано Сертифікат про форс - мажорні обставини №2300-24-2139 від 27.12.2024 виданий Запорізькою Торгово-Промисловою палатою.
Вказаним сертифікатом засвідчено, що на дату його видачі, події, які виникли внаслідок настання форс - мажорних обставин, унеможливлюють виконання в установлений строк зобов`язань, наданих товариством орендодавцю, а саме неможливість вільного курсування вагонами.
Наданий позивачем сертифікат Торгово-Промислової палати №2300-24-2139 від 27.12.2024, яким він засвідчує неможливість курсування вагонів, що знаходяться на тимчасово окупованій території, містить 2 з 20 вагонів (№90977158 та №90977943) з місцем знаходження на станції Куп`янськ-Сортувальний, однак місто Куп`янськ, як і вказана залізнична станція, були звільнені ще восени 2022 року, що підтверджується листом Укрзалізниці.
Сертифікат містить інформацію про настання форс-мажорних обставин щодо неможливості виконання позивачем зобов`язань перед орендодавцем вагонів, однак не засвідчує неможливість здійснення в порядку Митного кодексу вивезення вагонів за межі України згідно наданих зобов`язань або неможливість заявлення вагонів в інші митні режими.
Крім того, строк тимчасового ввезення 11 з 20 вагонів (№ 90977117, 90977158, 90977315, 90977372, 90977414, 90977760, 90977836, 90977943, 90978347, 90978586, 90978636), оформлених за митними деклараціями від 14.09.2020 №UА100080/2020/541346, від 20.10.2020 №UА100080/2020/541393, від 20.11.2020 №UА100080/2020/541413, мав завершитись ще до повномасштабного вторгнення, про що свідчать відповідні дати (строк доставки).
За трьома деклараціями вагони були ввезені ще у 2020 році та мали бути вивезені ще до повномасштабного вторгнення, а саме: до 31.01.2021, до 28.02.2021, до 31.03.2021.
Так, відповідно до пункту 2 частини 6 статті 738 Кодексу припинення режиму тимчасового ввезення можливе лише у випадку повної втрати товарів або транспортних засобів комерційного призначення.
Оскільки товариством не доведено причинний зв`язок між неможливістю виконання свого обов`язку щодо заявлення товарів «залізничні платформи» в інші митні режими з військовими діями, та зокрема, не підтверджено факту повної втрати жодного з вагонів-платформ, підстави для зупинення строку тимчасового ввезення у митного органу відсутні.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА».
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА» є суб`єктом підприємницької діяльності з 2015 року. Основним видом економічної діяльності товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА» є інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.
На митну територію України з Білорусії та Польщі, в режимі тимчасового ввезення товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА» був ввезений товар «залізничні платформи», країною походження яких є російська федерація.
14 липня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА», керуючись частиною 4 статті 108 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI, на підставі заяви №12/2140725 звернулося до Київської митниці з проханням зупинити перебіг строку тимчасового ввезення щодо 20 (двадцяти) залізничних платформ, поміщених у митний режим тимчасового ввезення за Митними деклараціями: від 14.09.2020 р. №UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. №UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. №UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. №UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. №UA100080/2020/541346, від 20.10.2020 р. №UA100080/2020/541393, від 20.10.2020 р. №UA100080/2020/541393, від 20.10.2020 р. №UA100080/2020/541393, від 20.10.2020 р. №UA100080/2020/541393, від 20.11.2020 р. №UA100080/2020/541413, від 20.11.2020 р. №UA100080/2020/541413, від 22.12.2021 р. №UA100180/2021/627339, від 23.12.2021 р. №UA100180/2021/627341, від 23.12.2021 р. №UA100180/2021/627341, від 22.12.2021 р. №UA100180/2021/627338, від 22.12.2021 р. №UA100180/2021/627338, від 22.12.2021 р. №UA100180/2021/627338, від 01.02.2022 р. №UA100180/2022/011223, від 01.02.2022 р. №UA100180/2022/011223, від 01.02.2022 р. №UA100180/2022/011223, від 01.02.2022 р. №UA100180/2022/011223, з огляду на те, що вказані залізничні платформи опинилися на тимчасово окупованій території України та внаслідок дії обставин непереборної сили, відповідно до частина 3 статті 192 МК України, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України.
З матеріалів справи вбачається, що для підтвердження настання обставин непереборної сили товариством надано Сертифікат про форс - мажорні обставини №2300-24-2139 від 27.12.2024, виданий Запорізькою Торгово-Промисловою палатою, яким засвідчено, що на дату його видачі, події які виникли внаслідок настання форс - мажорних обставин, унеможливлюють виконання в установлений строк зобов`язань, наданих товариством орендодавцю, а саме неможливість вільного курсування вагонами, що знаходяться на тимчасово окупованій території.
Додатково повідомлено, що залізничні платформи, поміщені в митний режим тимчасового ввезення, вважаються «товарами» у розумінні Митного кодексу України, а зупинення перебігу строку тимчасового ввезення внаслідок дії обставин непереборної сили за змістом частини 4 статті 108 Митного кодексу України передбачене виключно щодо транспортних засобів комерційного призначення.
Оскільки для підтвердження настання обставин непереборної сили товариством надано Сертифікат про форс - мажорні обставини №2300-24-2139 від 27.12.2024, виданий Запорізькою Торгово-Промисловою палатою, яким засвідчено, що на дату його видачі, події які виникли внаслідок настання форс - мажорних обставин, унеможливлюють виконання в установлений строк зобов`язань, наданих товариством орендодавцю, товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА» вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, рішення про відмову у зупиненні перебігу строку тимчасового ввезення щодо 20 (двадцяти) залізничних платформ, поміщених товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА» в митний режим тимчасового ввезення за вищевказаними митними деклараціями, оскільки вказані залізничні платформи опинилися на тимчасово окупованій території України та внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до частина 3 статті 192 МК України, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Митним кодексом України встановлено, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання (стаття 103 Кодексу).
Пунктом 10 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю залізничних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №451, встановлено, що декларування залізничного рухомого складу (у тому числі порожнього), що використовується для перевезення у міжнародному сполученні товарів, пасажирів і для технічного обслуговування ділянок залізниць України, що проходять територією інших держав, здійснюється шляхом подання митному органові в пункті пропуску (пункті контролю) або на прикордонній передавальній станції, або в митному органі за місцем розташування власника транспортного засобу інформації про такі залізничні транспортні засоби та мету їх переміщення (під навантаження, повернення, технічне обслуговування ділянок залізниць України тощо), зазначені у передатній відомості, перевізних документах чи натурному листі.
Декларування залізничного рухомого складу, що переміщується через митний кордон України як товар на підставі зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу, міни, оренди (у тому числі приписаних до залізниць інших держав), лізингу тощо, здійснюється у відповідному митному режимі з поданням митної декларації, заповненої в установленому порядку.
Зазначені залізничні платформи переміщені через митний кордон на підставі договорів найму (оренди) та поміщені у митний режим тимчасового ввезення за митними деклараціями за формою єдиного адміністративного документа.
У другому підрозділі графи 37 «Процедура» МД вказано літерний код особливостей переміщення - GS (згідно класифікатора, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1011 від 20.09.2012, тимчасове ввезення та реекспорт залізничного рухомого складу, що переміщується через митний кордон України як товар на підставі зовнішньоекономічного договору).
Таким чином, зупинення перебігу строку тимчасового ввезення з причин дії обставин непереборної сили, відповідно до статті 108 Кодексу, передбачено виключно для транспортних засобів комерційного призначення.
Згідно з частиною 2 статті 112 Кодексу митний режим тимчасового ввезення припиняється відповідно до частини шостої статті 738 Кодексу лише у випадку повної втрати товарів внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту такої аварії або дії обставин непереборної сили в порядку, визначеному відповідно до частини третьої статті 192 Кодексу.
Частиною 4 статті 108 Кодексу встановлено, що якщо товари, поміщені у митний режим тимчасового ввезення, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України внаслідок накладення на них арешту (за винятком арешту внаслідок позовів приватних осіб) або вилучення у справі про порушення митних правил, перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється на час такого арешту (вилучення).
Якщо транспортні засоби комерційного призначення, поміщені у митний режим тимчасового ввезення, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України:
- внаслідок дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; у разі зберігання таких транспортних засобів під митним контролем (за умови інформування митного органу, який контролює їх переміщення);
- у разі здійснення інших операцій з такими транспортними засобами у випадках, передбачених цим Кодексом (за умови інформування митного органу, який контролює їх переміщення);
- у разі накладення на них арешту (за винятком арешту внаслідок позовів приватних осіб) або вилучення у справі про порушення митних правил, перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється на час дії таких обставин, зберігання, арешту (вилучення) або здійснення таких операцій.
Згідно з частиною 2 статті 112 Кодексу митний режим тимчасового ввезення припиняється відповідно до частини шостої статті 738 Кодексу лише у випадку повної втрати товарів внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту такої аварії або дії обставин непереборної сили в порядку, визначеному відповідно до частини 3 статті 192 Кодексу.
Процедура підтвердження факту повної втрати товарів внаслідок дії обставин непереборної сили встановлена Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 року №657.
Розділом VШ Порядку №657 передбачено надання митному органу документального підтвердження факту дії обставин непереборної сили.
У випадку, якщо факт дії обставин непереборної сили має місце, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, яким здійснюється контроль за цими товарами, транспортними засобами, з письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки дії обставин непереборної сили.
Разом із заявою подаються документи, що підтверджують факт дії обставин непереборної сили, видані компетентними органами (установами) та засвідчені в установленому порядку.
Залежно від характеру обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.
Відповідно до статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в України» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.
Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 №44(5) затверджено у новій редакції Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який встановлює порядок засвідчення форс-мажорних обставин у системі ТПП України.

Пунктом 6.5 Регламенту передбачено, що тягар доказування настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) покладений на заявника. При цьому відповідно до пункту 6.9 Регламенту надані заявником документи для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) мають свідчити, серед іншого, про причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).

Судом встановлено, що для підтвердження настання обставин непереборної сили товариством надано Сертифікат про форс - мажорні обставини №2300-24-2139 від 27.12.2024 виданий Запорізькою Торгово-Промисловою палатою.

Вказаним сертифікатом засвідчено, що на дату його видачі, події які виникли внаслідок настання форс - мажорних обставин унеможливлюють виконання в установлений строк зобов`язань, наданих товариством орендодавцю, а саме неможливість вільного курсування вагонами.

Наданий позивачем сертифікат Торгово-Промислової палати №2300-24-2139 від 27.12.2024, яким він засвідчує неможливість курсування вагонів, що знаходяться на тимчасово окупованій території, містить 2 з 20 вагонів (№90977158 та №90977943) з місцем знаходження на станції Куп`янськ-Сортувальний, однак місто Куп`янськ як і вказана залізнична станція, були звільнені восени 2022 року, що підтверджується листом Укрзалізниці.

Сертифікат містить інформацію про настання форс-мажорних обставин щодо неможливості виконання позивачем зобов`язань перед орендодавцем вагонів, однак не засвідчує неможливість здійснення в порядку Митного кодексу вивезення вагонів за межі України згідно наданих зобов`язань або неможливість заявлення вагонів в інші митні режими.

Суд враховує, що строк тимчасового ввезення 11 з 20 вагонів (№ 90977117, 90977158, 90977315, 90977372, 90977414, 90977760, 90977836, 90977943, 90978347, 90978586, 90978636), оформлених за митними деклараціями від 14.09.2020 №UА100080/2020/541346, від 20.10.2020 №UА100080/2020/541393, від 20.11.2020 №UА100080/2020/541413, мав завершитись ще до повномасштабного вторгнення, про що свідчать відповідні дати (строки доставки).

За трьома деклараціями вагони були ввезені ще у 2020 році та мали бути вивезені ще до повномасштабного вторгнення, а саме: до 31.01.2021, до 28.02.2021, до 31.03.2021.

Згідно частини 2 статті 112 Митного кодексу України митний режим тимчасового ввезення припиняється відповідно до частини 6 статті 738 Кодексу.

Так, відповідно до пункту 2 частини 6 статті 738 Кодексу припинення режиму тимчасового ввезення можливе лише в випадку повної втрати товарів або транспортних засобів комерційного призначення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про правомірність прийнятих рішень про відмову у зупиненні перебігу строку тимчасового ввезення щодо 20 (двадцяти) залізничних платформ, поміщених товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА» в митний режим тимчасового ввезення за митними деклараціями від 14.09.2020 р. № UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. № UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. № UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. № UA100080/2020/541346, від 14.09.2020 р. № UA100080/2020/541346, від 20.10.2020 р. № UA100080/2020/541393, від 20.10.2020 р. № UA100080/2020/541393, від 20.10.2020 р. № UA100080/2020/541393, від 20.10.2020 р. № UA100080/2020/541393, від 20.11.2020 р. № UA100080/2020/541413, від 20.11.2020 р. № UA100080/2020/541413, від 22.12.2021 р. № UA100180/2021/627339, від 23.12.2021 р. № UA100180/2021/627341, від 23.12.2021 р. № UA100180/2021/627341, від 22.12.2021 р. № UA100180/2021/627338, від 22.12.2021 р. № UA100180/2021/627338, від 22.12.2021 р. № UA100180/2021/627338, від 01.02.2022 р. № UA100180/2022/011223, від 01.02.2022 р. № UA100180/2022/011223, від 01.02.2022 р. № UA100180/2022/011223 і від 01.02.2022 р. № UA100180/2022/011223.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА».

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 3028,00 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "Кредобанк" від 29.08.2025 року.

З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАУДЕ.УА» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник