Справа № 420/27553/23
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11 листопада 2025 року

справа №420/27553/23

адміністративне провадження № К/990/43061/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Ханової Р. Ф.,

суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка В. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області

та ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року (судді: Бітов А. І., Ступакова І. Г., Лук`янчук О. В.)

у справі №420/27553/23

за позовом Головного управління ДПС в Одеській області

до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрорайс»

про стягнення коштів, отриманих за недійсними договорами, -

УСТАНОВИВ

Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до суду з позовом до акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрорайс», в якому просило застосувати наслідки, визначені частиною третьою статті 228 ЦК України, шляхом стягнення з ТОВ «Агрорайс» на користь в дохід держави кошти у сумі 174 412 407,10 грн, як таких, що були отримані за недійсним правочином; застосувати наслідки, визначені частиною третьою статті 228 ЦК України, шляхом стягнення з АТ «ДПЗКУ» в дохід держави кошти у сумі 174 412 407,10 грн, як вартість зерна.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року задоволено клопотання АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про закриття провадження в адміністративній справі. Закрито провадження у адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», ТОВ «Агрорайс» про стягнення коштів, отриманих за недійсними договорами на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

04 серпня 2025 року на зазначену ухвалу Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2025 року апеляційна скарга залишена без руху, оскільки вона не відповідала вимогам статті 296 КАС України (не сплачений судовий збір, а також відсутня заява із зазначенням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження), надано апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання даної ухвали.

На адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява Головного управління ДПС в Одеській області про усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подачі заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування заявленого клопотання, податковий орган зазначив, що Головне управління ДПС в Одеській області як бюджетна та неприбуткова установа не є розпорядником та отримувачем судового збору, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України на здійснення судочинства та функціонування органів судової влади та не має відповідного бюджетного призначення, бюджетного асигнування (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів) по сплаті судового збору. З огляду на це, адміністративні суди зобов`язані забезпечити доступ до суду з неухильним дотриманням вимог Закону про судовий збір, у тому числі й щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Крім того, заявник вказав, шо оскаржувані судові рішення прийняті у зв`язку з хибним висновком суду про абсолютну юрисдикцію господарських судів щодо спорів за позовом контролюючого органу до юридичних осіб про визнання недійсним договору, відповідно без аналізу сутності такого позову за фактичної підміни правовідносин, які виникли між контролюючим органом і юридичними особами, правовідносинами між цими особами, які дійсно мають приватний характер.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання, суд апеляційної інстанції постановив ухвалу від 22 вересня 2025 року, якою відмовив Головному управлінню ДПС в Одеській області в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача.

В ухвалі від 22 вересня 2025 року суд апеляційної інстанції акцентував на тому, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання апеляційної скарги.

Отже, суд апеляційної інстанції наголосив, що лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу державної влади, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу.

Апеляційний суд також зауважив, що станом на момент винесення зазначеної ухвали, суб`єкт владних повноважень, який є учасником адміністративної справи, відновив свою роботу та здійснює свої функції, в тому числі при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на виконання делегованих повноважень.

Серед іншого, суд апеляційної інстанції зазначив, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на касаційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

З огляду на наведене, враховуючи, що останнім днем строку на апеляційне оскарження було 08 жовтня 2024 року, тоді як апеляційну скаргу подано 04 серпня 2025 року, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Не погодившись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року та ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі №420/27553/23, Головне управління ДПС в Одеській області подало касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі №420/27553/23 на підставі пункту 1 частини першої статті 333 КАС України, а саме зазначена ухвала не підлягає касаційному оскарженню, оскільки не переглядалася в апеляційному порядку.

Цією ж ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі №420/27553/23, справу витребувано з суду першої/апеляційної інстанції.

07 листопада 2025 року справа № 420/27553/23 надійшла на адресу Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі скаржник, із посиланням на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року та ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року, справу № 420/27553/23 направити на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу (в частині оскарження ухвали суду апеляційної інстанції), скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження, не врахувавши поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а також неправильно застосував норми статей 295, 298 та 299 КАС України.

Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції формально підійшов до вирішення питання про поновлення строку, не надавши оцінки доводам заяви та обставинам, підтвердженим матеріалами справи, чим порушив принципи доступу до правосуддя та пропорційності.

31 жовтня 2025 року від Товариства на адресу суду надійшов відзив на касаційну скаргу податкового органу, у якому відповідач вказує на відсутність у скарзі аргументів, які б доводили, що причини, з яких позивач пропустив строк звернення з апеляційною скаргою, мали б бути визнані поважними, а строк поновленню. Відповідач просив залишити без задоволення касаційну скаргу податкового органу, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

За змістом частини першої статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 293 КАС України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Статтею 295 КАС України визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За правилом пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Стаття 44 КАС України передбачає обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо своєчасного звернення до суду зі скаргою.

Колегія суддів Верховного Суду, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи та оскаржувану ухвалу, не знайшла підстав для її скасування, а доводи скаржника не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 19 вересня 2024 року, оскільки апеляційну скаргу подано з пропуском встановленого процесуального строку без подання належної заяви про його поновлення та без підтвердження поважних причин такого пропуску.

Посилання скаржника на запровадження на території України воєнного стану як на обставину, що перешкоджала своєчасному поданню апеляційної скарги, обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції. Сам по собі факт запровадження воєнного стану не є безумовною та достатньою підставою для поновлення процесуального строку, що відповідає приписам статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22.

Колегія суддів також погоджується з висновком апеляційного суду, що відсутність бюджетних асигнувань для сплати судового збору або складнощі з його перерахуванням не можуть вважатися поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження. Орган державної влади має забезпечити належну організацію своєї діяльності, у тому числі щодо виконання процесуальних обов`язків, передбачених законом.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що встановлення процесуальних строків у адміністративному судочинстві спрямоване на забезпечення принципу правової визначеності, стабільності судових рішень та дотримання засад добросовісності учасників процесу. Невиконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків не може бути виправдане посиланням на загальні обставини воєнного стану, якщо не доведено конкретних фактів, які об`єктивно унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми процесуального права, а його висновки є законними й обґрунтованими.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції діяв у межах процесуальних повноважень і не проявив надмірного формалізму, зокрема, надав відповідачу строк, визначений законом, для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги в частині сплати судового збору та обґрунтування підстав пропуску строку. Встановлені КАС України строки на оскарження рішень судів мають імперативний характер та спрямовані на забезпечення принципів правової визначеності і стабільності судових рішень. Саме дотримання процесуальних строків є необхідною умовою реалізації права на справедливий суд, тоді як їхнє безпідставне поновлення призводить до порушення балансу прав учасників процесу.

Практика Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії», «Перес де Рада Каванілес проти Іспанії», «Белес та інші проти Чеської Республіки») підкреслює, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати процесуальним обмеженням, якщо вони переслідують легітимну мету та не позбавляють заявника можливості ефективно реалізувати це право. Надмірний формалізм є неприпустимим лише тоді, коли він фактично унеможливлює доступ до правосуддя. У цьому випадку апеляційний суд діяв пропорційно і в межах національного законодавства, не обмеживши права податкового органу на судовий захист.

Отже, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки податковий орган не навів жодних об`єктивних перешкод для своєчасного подання апеляційної скарги, а подані у касаційній інстанції доводи не спростовують правильності таких висновків.

Скаржник не довів поважності причин пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою, отже у суду апеляційної інстанції були наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України. Доводи касаційної скарги не містять посилань на порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, зводяться до незгоди з правовою оцінкою суду апеляційної інстанції та не спростовують правильності його висновків.

Згідно із частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі №420/27553/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Р. Ф. Ханова

Л. І. Бившева

В. В. Хохуляк