Справа № 460/2497/25
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 460/2497/25 пров. № А/857/15840/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року (головуючий суддя Друзенко Н.В., м. Рівне) у справі № 460/2497/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, за змістом якого просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 18.12.2024 №75 "Про відмову у призначенні пенсії", яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до пп. 7 п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язати відповідача призначити виплату позивачу пенсії за віком на пільгових умовах починаючи з 11.12.2024 відповідно до пп. 7 п. 2 ст. 114 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при розгляді наданих позивачем документів встановлено, що в електронній пенсійні справі відсутні документи про зайнятість на постійній роботі у сільськогосподарському виробництві. Зазначає, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 11.05.2000 по 04.07.2000, оскільки наявна розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу (наказ №17 від 11.05.2001).

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.12.2024 звернулась до ГУ ПФУ в Чернівецькій області із заявою про призначення їй пенсії відповідно до пп. 7 п. 2 ст. 114 до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як особа, яка народила та виховала понад п`ятеро дітей до 14-річного віку та станом на дату звернення працювала на постійній основі у сільському господарстві.

Рішенням відповідача від 18.12.2024 №75 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з підстав непідтвердження постійної роботи та зайнятості у сільськогосподарському виробництві. Зазначено, що згідно акту перевірки достовірності документів від 26.01.2024 №1700-1102-1/535 встановлено, що відповідно до посадової інструкції робітника з догляду за тваринами, заявниця здійснює обов`язки працівника по догляду за тваринами в цирку, а саме: обслуговує складних в утриманні та особливо небезпечних та отруйних тварин; бере участь у роботі з обслуговування циркових номерів, атракціонів і пантомім; здійснює підготовку номера до програм та репетицій; бере участь у пакуванні, розпакуванні, навантаженні та розвантаженні реквізиту під час гастролей; супроводжує та здійснює догляд за тваринами під час транспортування із цирку в цирк в залізничних вагонах та інших видах транспорту.

Вважаючи протиправним спірне рішення відповідача, позивач звернулася до суду із позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної Хартії та ч.1 ст.46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 ст. 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається жінкам, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали п`ятьох і більше дітей, - незалежно від віку і трудового стажу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1992 №244 затверджено Порядок призначення пенсій на пільгових умовах жінкам, які працюють в виробництві та виховали п`ятеро і більше дітей (далі - Порядок №244), відповідно до п. 1 якого установлено, що жінкам, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали п`ятеро або більше дітей до 14-річного віку, в тому числі усиновлених, пенсії на пільгових умовах призначаються незалежно від віку та наявного трудового стажу.

Право на пенсію на вказаних у пункті І цієї постанови пільгових умовах мають жінки, які зайняті на постійній роботі у сільськогосподарському виробництві у колгоспах, державних господарствах, міжгосподарських підприємствах, кооперативах, орендних колективах, а також в фермерських та інших господарствах незалежно від форм власності та господарювання (п. 2 Порядку №244).

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що для отримання вказаного виду пільгової пенсії за віком необхідно дотримання двох умов: факт роботи в сільськогосподарському виробництві; факт виховання п`ятьох і більше дітей до 14 річного віку.

Підставою відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах було непідтвердження факту постійної роботи станом на дату подання заяви про призначення пенсії на сільськогосподарському виробництві у зв`язку з тим, що з посадової інструкції робітника з догляду за тваринами CГПП "Добрятин" вбачається, що заявниця здійснює обов`язки працівника по догляду за тваринами в цирку.

Тобто, факт народження та виховання позивачем більше п`яти дітей до досягнення ними 14 річного віку (а загалом 10 дітей) не заперечується відповідачем.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Згідно п.1.7 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 встановлено перелік документів, необхідних для призначення пенсії, які додаються до заяви про призначення пенсії.

Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Основним документом, що підтверджує трудовий (страховий) стаж в період до запровадження системи персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, тобто до 01 липня 2000 року, є трудова книжка.

Необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також документів виданих архівними установами виникає та можливе лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, при цьому для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом першої інстанції встановлено, що записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , дата заповнення 17.01.2022, підтверджується, що від 01.04.2023 (Запис №11) прийнята на роботу робітником з догляду за тваринами (ВРХ) ФГ "Добрятин" (Розп. №5 п.2 від 31.03.2023).

Загальновизнаною є інформація про те, що абревіатура ВРХ є скороченою назвою всіх порід сільськогосподарських тварин виду свійських тварин з родини бикових, які постачають молоко, м`ясо, шкіру, органічні добрива, а також робочу тяглову силу.

Відомостями трудової книжки підтверджується, що станом на дату подання до Пенсійних органів заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 11.12.2024 позивач продовжувала працювати на займаній посаді в ФГ "Добрятин".

Надані відповідачу та наявні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та господарських формувань відомості свідчать про те, що основний вид діяльності Сільськогосподарського приватного підприємства "Добрятин" () за КВЕД 01.42 є: Розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів (основний), а інший - за КВЕД 01.11 є - Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Водночас, розділ 01 КВЕД (класифікатора ведення економічної діяльності) передбачає усі без винятку види діяльності в сфері сільського господарства, мисливства та надання пов`язаних із ними послуг.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що належними та допустимими доказами підтверджується діяльність ФГ "Добрятин" саме в сфері сільського господарства.

Колегія суддів зазначає, що підстави відмови у призначенні пенсії позивачу носять формальний характер, наведені періоди роботи позивача підтверджено записами трудової книжки, жодних зауважень щодо змісту цих записів пенсійним органом в оскаржуваному рішенні не зазначено.

Колегія суддів звертає увагу, що Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (надалі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п.2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом третім Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавцем чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено Порядком №637.

Довідками Сільськогосподарського приватного підприємства "Добрятин" від 13.11.2023 №21, від 13.11.2023 №22 та від 04.04.2024 р. №3 підтверджується характер роботи ОСОБА_1 - робітника з догляду за тваринами великої рогатої худоби, зокрема: виробництво і вирощування великої рогатої худоби, догляд за великою рогатою худобою, випас корів на літньому пасовищі, а в зимовий період догляд корів та телят на фермі. Аналогічний характер праці ОСОБА_1 у ФГ "Добрятин" підтверджується також наданими копіями табелів обліку її робочого часу продовж періоду роботи, наявними в розпорядженні Пенсійного органу.

Щодо доводів пенсійного органу про те, що із перевіреної посадової інструкції робітника з догляду за тваринами CГПП "Добрятин" від 01.04.2023 вбачається, що заявниця здійснює обов`язки працівника по догляду за тваринами в цирку, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що починаючи з 01.04.2023 на ФГ "Добрятин" діяла надана суду оновлена посадова інструкція із зазначенням того, що заявниця здійснює догляд за ВРХ. Саме посадова інструкція від 01.04.2023 діяла на час звернення ОСОБА_1 до ПФУ.

Із довідок ФГ "Добрятин" від 13.11.2023 №21, №22 та посадової інструкції від 01.04.2023, наданої суду чітко вбачається, що ОСОБА_1 , на момент звернення до ПФУ, була зайнята на постійній роботі у сільськогосподарському виробництві, а тому апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що позивач набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пп. 7 п. 2 ст. 114 до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Водночас, Пенсійним органом не проаналізовано наданої йому посадової інструкції за посадою робітника ФГ "Добрятин", чинної з 01.04.2023, і не витребувано від органів Державної податкової служби будь-яких відомостей щодо економічної діяльності підприємства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що для повного відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області призначити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з 11.12.2024, відповідно до пп. 7 п. 2 ст. 114 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди скаржника з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року у справі № 460/2497/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
М.А. Пліш