Справа № 260/2666/25
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 260/2666/25 пров. № А/857/33025/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С. М., Мікули О. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2025 року про повернення позовної заяви в справі № 260/2666/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області, третя особа: Хустський відділ Державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій, бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Кемінь В.Д.,

час ухвалення рішення 16 червня 2025 року,

місце ухвалення рішення м. Хуст,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області, в якому просив:

1) визнати протиправними дії Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області щодо передчасного звернення до Хустського відділу Державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з постановою №ЕГА 1343538 від 25.02.2024 про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави штраф 1760,00 грн, оскільки згідно ст. 293 КУпАП правомочним органом не прийнято рішення за результатом спільної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 21.03.2024 на дану постанову;

2) визнати протиправною бездіяльність Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області щодо не відкликання в добровільному порядку із Хустського відділу Державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції своєї постанови №ЕГА 1343538 від 25.02.2024 про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави штраф 1760,00 грн, по заяві ОСОБА_1 від 21.01.2025;

3) зобов`язати Хустське районне управління поліції ГУНП в Закарпатській області відкликати із Хустського відділу Державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції без виконання свою постанову №ЕГА 1343538 від 25.02.2024 про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави штраф 1760,00 грн, оскільки згідно ст. 293 КУпАП правомочним органом не прийнято рішення за результатом спільної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 21.03.2024 на дану постанову, або

визнати постанову Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області №ЕГА 1343538 від 25.02.2024 про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави штраф 1760,00 грн такою, що не підлягала виконанню Хустським відділом Державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, оскільки згідно ст. 293 КУпАП правомочним органом не прийнято рішення за результатом спільної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 21.03.2024 на дану постанову;

4) стягнути на користь ОСОБА_1 , як члена малозабезпеченої сім`ї, моральну шкоду у розмірі місячної мінімальної заробітної плати.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду 18 квітня 2025 року адміністративну справу №260/2666/25 за позовом ОСОБА_1 до Хустського районного управління поліції Головного управління поліції у Закарпатській області, третя особа: Хустський відділ Державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - передано на розгляд до Хустського районного суду Закарпатської області.

Так, ухвалою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків.

Надалі, 12.06.2025 року позивачем на виконання ухвали суду подано заяву про усунення недоліків.

Однак ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в заяві на усунення недоліків позовної заяви достатньо чітко пояснив та обрахував моральну шкоду. Зазначає також, що спірну постанову отримав від самого відповідача в неналежній якості, однак з такої можна встановити суть та обставини справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до ч.2 ст.312, п.3 ч.1 ст.294 КАС України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в порушення вимог п.3 ч.5 ст.160 КАС України, не зазначено ціну позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується. До заяви позивачем надано оскаржувану постанову в нечитабельній копії.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати з таких підстав.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25.12.97 № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11 - рп/2012).

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Право на суд, аспектом якого є доступ до суду, є однією із гарантій основоположного права на справедливий суд. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа "Зубац проти Хорватії" (Zubac v.Croatia), № 40160/12) указав, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. "Станєв проти Болгарії" (Sta№ev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, п. 230, ЄСПЛ 2012) (пункт 78).

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3 частини першої статті 5 КАС України).

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, вимоги щодо форми та змісту якої встановлені нормами статті 160 КАС України.

Так, згідно із частиною першою цієї статті у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

У позовній заяві зазначаються (частина п`ята статті 160 КАС України): 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; 10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт; 11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Процесуальний наслідок недодержання особою вимог статті 160 КАС при зверненні з позовною заявою передбачений частиною першою статті 169 КАС, згідно з якою суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Колегія апеляційного суду зазначає, що повернення позовної заяви ОСОБА_1 слугувало не виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху в повній формі, а саме: не зазначення ціну позову, обґрунтованого розрахунку суми, що стягується, а також те, що до заяви позивачем надано спірну постанову в нечитабельній копії.

Варто зазначити, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. Недоліки можуть стосуватися як позовної заяви (змісту та форми), так і порядку її подання. При цьому, оцінка позовної заяви та констатація недоліків у ній є суб`єктивною.

Перш за все, суд вважає за необхідне зазначити, що відкриття провадження у справі регламентовано нормами глави 2 розділу II КАС, які не наділяють суд повноваженнями при вирішенні питання про відкриття провадження у справі давати оцінку достатності доказів, на які посилається позивач у позовній заяві.

Ці питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Неповнота, навіть очевидна з точки зору професійного судді, з якою позивач обґрунтував позовні вимоги, в тому числі й щодо ненадання доказів, рівносильним чому є подання доказу в неналежній якості, з якого неможливо встановити відомості на підтвердження позовних вимог, не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви позивачу в подальшому.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції (в разі наявності підстав, визначених нормами КАС) може провести підготовче судове засідання для з`ясування відповідно до частини другої статті 173 цього Кодексу, зокрема, питань щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Таким чином, перекладання обов`язку, на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі щодо надання доказів на позивача є необґрунтованим.

З урахуванням зазначеного, а також з метою з`ясування усіх обставин у справі, суд може витребувати докази, які мають значення для справи, зокрема у відповідача.

Більше того, слушними є доводи позивача про те, що з спірної постанови серії ЕГА №1343538 від 25.02.2024 можливо встановити зміст інкримінованого порушення та обставини справи. Зокрема, з фабули вбачається, що громадянин здійснив завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, зателефонувавши на лінію 102 та повідомив про подію, якої не було, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.183 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо (не) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, колегія суддів зауважує те, що ОСОБА_1 просив стягнути моральну шкоду в чітко визначеному розмірі - місячної мінімальної заробітної плати.

В заяві від 12 червня 2025 року ОСОБА_1 зазначив, що в наслідок передчасних дій відповідача, орган державної виконавчої служби стягнув з позивача штраф та виконавчий збір, чим порушено право на мирне володіння майном. Зазначене викликало в позивача хвилювання та душевні страждання. З посилання на постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зауважив, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. До заяви долучив виписку з медичної карти стаціонарного хворого.

Відтак вказав, що позивач обрав спосіб відшкодування моральної шкоди у найменшому розмірі однієї місячної мінімальної заробітної плати, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Отже, позивач уточнив ціну позову та обґрунтував свій розрахунок суми, що стягується.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява № 45783/05).

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (див. mutatis mutandis рішення у справі "Белле проти Франції" від 04 грудня 1995 року ("Bellet v. France", заява № 23805/94, § 36)).

Окрім того, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

У рішенні від 26 липня 2007 року у справі "Walchli v. France" (заява № 35787/03) ЄСПЛ звертав увагу на те, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Також ЄСПЛ зазначив, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах "Zubac v. Croatia", "Beles and Others v. the Czech Republic", № 47273/99, п. п. 50-51 та 69, та "Walchli v. France", № 35787/03, п. 29).

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" (Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, помилково повернув позовну заяву, внаслідок чого було обмежено право позивача на захист своїх інтересів.

Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308,312,315,320,321,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2025 року про повернення позовної заяви в справі № 260/2666/25 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 12 листопада 2025 року.