Справа № 643/7174/25
Суддя: Крівцов Д. А.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/7174/25
Провадження № 2-а/643/119/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., представника позивача Верещаки Н.В., представника відповідача Пилипенко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом адвоката Верещаки Наталії Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до інспектора 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Бурлаки Максима Анатолійовича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

Адвокат Верещака Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 (позивач), просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4629352 від 01.05.2025, винесену відносно позивача (Постанова), та закрити провадження у справі.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позиція позивача

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що 01.05.2025 близько 18-18 год. інспектором 2 батальйону 1 роти УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Бурлакою М.А. винесено постанову серії ЕНА №4629352 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. З вказаною постановою про адміністративне правопорушення позивач не згоден, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню. У постанові вказано, що 01.05.2025 в 17.45 год. в м. Харкові по пров. Донецькому, 18 водій здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9.и ПДР порушення зупинок, ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місті. В матеріалах, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови, відсутні хоча б якісь вимірювання відстані між автомобілем Toyota Venza KX0777PM та лінією виїзду з прилеглої території, які б підтвердили, що ця відстань менше 10 м. Інспектор безпідставно вказав у протоколі, що відстані між автомобілем та виїздом складає менше 10 м, однак жодних вимірювань не проводив, у нього навіть не було повіреного у встановленому законом порядку вимірювального засобу. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (ПДР України), згідно з п. 1.9 яких особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Абзацом «и» пункту 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, встановлено, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Частиною 3 статті 122 КУпАП встановлена відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, у вигляді накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто, задля висновку про наявність в діях особи складу адміністративного порушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрози дорожньому руху, посадова особа, що розглянула справу про адміністративне правопорушення, мала пересвідчитись про те, що порушення правила зупинки потягло за собою створення перешкоди дорожньому руху або загрози дорожньому руху. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження скоєння позивачем порушень пункту 15.9 «и» Правил дорожнього руху в частині зупинки транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої територій і безпосередньо в місці виїзду, а також що таке порушення, якщо воно мало місце, потягло за собою створення перешкоди дорожньому руху або загрози дорожньому руху. Згідно з пунктом 15.9 зупинка забороняється: ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту зупинки автомобіля позивача менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду, чи дійсно там є діючий в`їзд чи виїзд з прилеглої території та автомобіль позивача створював перешкоди для руху. Тобто відсутні докази на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Окремо необхідно зазначити, що Інспектор у постанові взагалі хибно зазначив, що позивач є водієм транспортного засобу та здійснив його паркування, чим вніс до постанови завідомо неправдиві данні. В цей день автомобілем Toyota Venza НОМЕР_1 керувала дружина позивача, а не він. Саме вона припарковала автомобіль, позивач підійшов до автомобіля, щоб забрати важку річ - рюкзак, саме в цей момент підійшли патрульні поліцейські і почали звинувачувати позивача у тому, що він вчинив правопорушення. Його зауваження, що він не керував транспортним засобом, були повністю проігноровані. Матеріали справи також не містять і не можуть містити жодних доказів, що позивач керував транспортним засобом та здійснив його паркування, що у свою чергу повністю спростовує будь-яку можливу провину позивача.

Позиція відповідача

Представник відповідача надав відзив, згідно з яким просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування посилався на законність дій працівників поліції під час винесення Постанови, у зв`язку з чим вважав її законною та обґрунтованою з огляду на таке.

01.05.2025 о 17-45 год. за адресою: м. Харків, пров. Донецький, буд. 18 працівниками патрульної поліції було виявлено транспортний засіб Toyota Venza KX0777PM, водій якого здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, що є порушенням пункту 15.9.и ПДР та об`єктивно вказувало на ознаки вчинення водієм адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП старший лейтенант поліції Бурлака М.А., підійшовши до водія, яким виявився позивач, представився, пояснив підстави застосування поліцейських превентивних заходів та повідомив про початок розгляду адміністративної справи. Жодних клопотань під час розгляду справи позивач не заявляв. Інспектор, оцінивши всі докази, встановив , що позивач 01.05.2025 о 17-45 год. за адресою: м. Харків, пров. Донецький, буд. 18, керуючи транспортним засобом Toyota Venza KX0777PM, порушив пункт 15.9 и ПДР, а саме здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, що вказує на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Тому інспектором було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4529352 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Аргументи, зазначені представником позивача у позовній заяві, за своєю суттю спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності та не спростовують вини позивача. Так, представник позивача стверджує, що в матеріалах, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови, відсутні хоча б якісь вимірювання відстані між автомобілем Toyota Venza, KX0777PM, та лінією виїзду з прилеглої території, які б підтвердили, що ця відстань менша 10 метрів. Проте згідно з ст. 251 КУпАП фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та іншими визначеними законодавством доказами, отже відеозаписи є допустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення. З наявних доказів вбачається, що транспортний засіб Toyota Venza, KX0777PM, здійснив зупинку безпосередньо біля виїзду з прилеглої території. Зупинка транспортного засобу з порушенням ПДР є очевидною, при цьому ні ПДР, ні КУпАП не зобов`язують працівників поліції проводити точні виміри відстані між транспортним засобом і виїздом з прилеглої території для фіксації порушення правил зупинки чи стоянки. Представник позивача у позовній заяві зазначає інформацію та наводить правові норми, які не стосуються обставин справи, тим самим вводячи суд в оману. Так, дії позивача були кваліфіковані інспектором саме за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а не за ч. 3 ст. 122 КУпАП, про що зазначає представник позивача. Твердження представника позивача, що автомобілем керувала дружина позивача, а не позивач, спростовується відеозаписом з портативного відео реєстратора інспектора. Так, о 17-46 год., коли інспектор підходить до позивача і повідомляє про порушення ПДР, позивач відповідає інспектору, що стоїть на аварійці, не працює машина, а коли інспектор просить позивача пред`явити документи, стверджуючи, що позивач є водієм, то позивач не заперечує цей факт і надає йому посвідчення водія. О 17-50 год. інспектор стверджує, що позивач неправильно припаркувався, на що отримує відповідь позивача, що якби машина не зламалась. Далі із відеозапису вбачається, що позивач озвучує різні аргументи з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала у повному обсязі. Зазначила, що позивач не керував транспортним засобом, керувала його дружина. Вина позивача є недоведеною, він лише підійшов до автомобіля та забрав важкий рюкзак. В кінці спілкування він повідомив, що дружина керувала транспортним засобом. Відстань, на якій припарковано авто, не вимірювалось, а з відеозапису однозначно неможливо встановити відстань.

Представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в судовому засіданні заперечувала проти вказаного позову в повному обсязі. Зазначила, що автомобіль позивача стояв під прямим кутом від виїзду з прилеглої території, позивач намагався уникнути відповідальності, зазначивши, що автомобілем керував не він, а його дружина.

Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Салтівського районного суду міста Харкова від 20.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, визначеними ст.262, 269, 286 КАС України для окремих категорій термінових справ, без повідомлення сторін.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 30.06.2025 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ураховуючи складність справи, суд, керуючись положеннями ч. 1 ст. 227 КАС України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення.

Основні обставини, встановлені судом, та докази, на підставі яких вони встановлені

Згідно з оскаржуваною Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 4629352 від 01.05.2025, винесеною поліцейським 1 взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Бурлакою М.А., позивач 01.05.2025 о 17:45:26 в м. Харкові по пров. Донецькому, буд. 18 здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9. и ПДР порушення зупинок, ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій. У зв`язку з наведеним позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладений штраф у розмірі 340,00 грн.

Крім того, судом досліджений СД-диск із відеозаписом подій 01.05.2025, зафіксованим на бодікамери працівників поліції.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Положеннями ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність в тому числі за порушення правил зупинки.

Відповідно до п.п. «и» п. 15.9 ПДР зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно з ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (п. 26, 27 постанови Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17).

У справах про адміністративні правопорушення застосовується принцип презумпції невинуватості, згідно якого всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України»; ст. 62 Конституції України; рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 у справі № 1/34/2010; п. 39 постанови Верховного Суду 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається д адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з положень ст. 251, 252, 279 КУпАП, орган (посадова особа), розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, в тому числі надає оцінку зібраним доказам.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, містить лише описання адміністративного правопорушення та не може бути належним доказом учинення особою такого порушення (постанова Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а).

Згідно із ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Верховний Суд в постановах від 08.02.2018 у справі 760/3696/16-а, від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а, від 17.03.2020 у справі № 482/83/17 виснував, що «належним доказом цього правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду».

У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі № 602/781/24 вказаний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову, зазначив, що «з долученого до матеріалів справи представником відповідача відеозапису, вбачається процес спілкування позивача з працівниками поліції, при цьому ОСОБА_1 не погоджується з твердженнями поліцейських, які підійшли до водія та повідомили про порушення. Однак, на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції, не зафіксовано власне самого процесу проведення замірів, а також не відображено крайніх точок виміру можливої визначеної відстані. На відео лише видно в руці одного із поліцейських рулетку, не в процесі заміру, чути озвучену відстань, однак, значення вимірювального засобу на відеореєстраторі не зафіксовані, а тому зазначена в постанові відстань свого підтвердження відеоматеріалами не знаходить. Отже, наданий представником відповідача диск із відеозаписами, дослідженими вище, не може слугувати доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки відтворені на ньому події не відображають належним чином обставини справи, зазначені в оскаржуваній постанові, значення вимірювального засобу та процес заміру відстані на відеореєстраторі не зафіксовані. Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 представником відповідача надано не було».

Крім того, вказаній вище постанові вказано, що «з наданих відповідачем відеозаписів з нагрудної камери не можливо встановити чи є відрізок дороги на якому припаркований автомобіль під керуванням ОСОБА_1 саме прилеглою територією в розумінніп.1.10 ПДР України. Суду не надано відповідної схеми з позначенням доріг та території, дорожніх знаків».

У постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2024 у справі № 953/641/24 вказаний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову, вказав, що «на дослідженому відеозаписі, наданому представником відповідача, не зафіксовано проведення патрульним поліцейським замірів із метою визначення відстані від зупиненого позивачем транспортного засобу до виїзду з прилеглих території, а також не доведено, що вказана відстань становить менше 10м. З урахуванням правових позицій, сформованих у постановах КАС Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17) та від 07.03.2020 по справі №482/83/17, відповідачем не надано належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, внаслідок чого відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.12КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю».

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Щодо позовних вимог

Виходячи з релевантної судової практики судів касаційної та апеляційної інстанції, для притягнення особи до відповідальності за порушення вимог п.п. «и» п. 15.9 ПДР обов`язковим є проведення вимірювань відстані між автомобілем та виїздом з прилеглих територій. Крім того, належними та допустимими доказами на підтвердження факту вчинення правопорушення є також відповідні схеми з позначенням доріг та території, дорожніх знаків (зазначені висновки викладені у вказаних вище постановах Верховного Суду від 08.02.2018 у справі 760/3696/16-а, від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а, від 17.03.2020 у справі № 482/83/17, судів апеляційної інстанції від 18.06.2025 у справі № 602/781/24, від 30.04.2024 у справі № 953/641/24).

Повертаючись до обставин даної справи, суд зазначає, що працівники поліції не здійснювали вимірювання відстані між автомобілем позивача та виїздом з прилеглої території. Крім того, працівники поліції не складали відповідні схеми з позначенням доріг та території, дорожніх знаків.

Фактично єдиним доказом, який відповідач надав суду на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, є відеозапис з нагрудних бодікамер поліції.

Між тим, виходячи з вказаної вище практики судів касаційної та апеляційної інстанції, зазначений відеозапис суд не може визнати допустимим та достатнім доказом на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення адже вказана обставина має підтверджуватись насамперед даними вимірювань, проведених на місці вчинення правопорушення, та відповідними схемами.

Доводи представника відповідача відносно того, що з відеозапису вбачається, що автомобіль позивача вочевидь розташований ближче, ніж 10 м до виїзду з прилеглої території, суд відхиляє, оскільки вказана обставина, виходячи з релевантної судової практики, має підтверджуватись об`єктивними даними вимірювань та відповідними схемами із зазначенням результатів таких вимірювань. Між тим, як зазначалось судом, вимірювання відстані працівниками поліції не проводилось, будь-які схеми не складались.

Клопотання про призначення експертизи відеозапису з метою вирішення експертним шляхом питання щодо відстані між автомобілем позивача та виїздом з прилеглої території, відповідачем не заявлялось.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ч. 2 ст. 77, п. 1 ч. 4 ст. 162 КАС не доведено, шляхом надання суду належних, допустимих та достатніх доказів, наявність події та складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а саме не доведений факт зупинки автомобіля під його керуванням ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, тобто не доведено правомірність оскаржуваної Постанови.

У зв`язку з наведеним суд частково задовольняє позовні вимоги, скасовує оскаржувану Постанову і закриває справу про адміністративне правопорушення.

Одночасно суд не приймає до уваги доводи позивача відносно того, що водієм автомобіля була його дружина, а не він, з огляду на таке.

Виходячи з системного тлумачення приписів ст. 72 та 93 КАС України, пояснення позивача можуть бути засобом доказування в адміністративній справі виключно у разі, якщо вказані пояснення надані за процедурою допиту свідка в порядку ст. 93 КАС України.

Між тим позивач клопотання про його допит в якості свідка не заявляв та не допитувався судом за процедурою допиту свідка, тобто з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Клопотання про допит дружини позивача в якості свідка, позивач та його представник також не заявляли.

Як вбачається з відеозапису, на початку спілкування з працівниками поліції позивач не заперечував, що він є водієм автомобіля, та не посилався на те, що автомобілем керувала його дружина. Проте в подальшому дійсно почав заперечувати, що саме він як водій здійснив зупинку автомобіля.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що автомобілем керувала його дружина.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє доводи позивача, згідно з якими зупинку автомобіля здійснила його дружина, а він не виконував функції водія автомобіля під час вказаних вище подій.

У задоволенні позовних вимог, пред`явлених до інспектора 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Бурлаки Максима Анатолійовича та Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, суд відмовляє, оскільки вказані особи не є належними відповідачами в даній категорії справ. Аналогічні висновки щодо суб`єктного складу учасників даної категорії справ викладені в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 у справі № 643/6886/24.

Щодо судових витрат

Позивачем під час пред`явлення позову сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн., який останній просить стягнути з відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ураховуючи наведене, суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань належного відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 72-77, 241-246, 286, 293 КАС України

УХВАЛИВ

Позов адвоката Верещаки Наталії Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до інспектора 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Бурлаки Максима Анатолійовича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4629352 від 01.05.2025, згідно з якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу у розмірі 340,00 грн., і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні позовних вимог, пред`явлених до інспектора 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Бурлаки Максима Анатолійовича та Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 605,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Департамент Патрульної Поліції Національної поліції України (м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ).

Відповідач: Інспектор 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Бурлака Максим Анатолійович (м. Харків, вул. Шевченка, буд. 315).

Відповідач: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (м. Харків, вул. Шевченка, буд. 315).

Суддя Д.А. Крівцов