Справа № 160/778/25
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2025 рокуСправа №160/778/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
13.01.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії/бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови Позивачу у зарахуванні страхового пільгового стажу за Списком №1 (15 років 8 місяців 24 дні) за період роботи з 30.04.1996 року по 24.01.2012 року на підприємстві ВАТ «КАТАЛІЗАТОР», за Списком №2 (9 років 2 місяці та 24 дні) за період роботи з 02.04.2012 року по 24.09.2014 року, з 01.12.2014 року по 02.08.2016 року та з 03.08.2016 року по 13.09.2021 року на підприємстві АТ «ДНІПРОТЯЖМАЖ» та щодо відмови Позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та скасувати:
1) рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №2 від 17.10.2019 року про відмову Позивачу у зарахуванні страхового пільгового стажу Списком №1 (15 років 8 місяців та 24 дні) за період роботи з 30.04.1996 року по 24.01.2012 року на підприємстві ВАТ «КАТАЛІЗАТОР»;
2) рішення Відділу з питань перерахунків пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №329/03-08/18 від 15.11.2019 року про відмову Позивачу у зарахуванні страхового пільгового стажу Списком №1 (15 років 8 місяців та 24 дні) за період роботи з 30.04.1996 року по 24.01.2012 року на підприємстві ВАТ «КАТАЛІЗАТОР» та призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до страхового пільгового стажу за Списком №1 (15 років 8 місяців 24 дні) за період роботи з 30.04.1996 року по 24.01.2012 року На підприємстві ВАТ «КАТАЛІЗАТОР» та за Списком №2 (9 років 2 місяці та 24 дні) за період роботи з 02.04.2012 року по 24.09.2014 року, з 01.12.2014 року по 02.08.2016 року та з 03.08.2016 року по 13.09.2021 року на підприємстві АТ «ДНІПРОТЯЖМАЖ»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути первісну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 03.09.2019 року Про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах та призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з 03 вересня 2019 року на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»;
- стягнути солідарно з Відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань на користь Позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 284,80 грн. та витрати на юридичні послуги (професійну правничу/правову допомогу) у розмірі 20 000,00 грн.
В обгрунтування позовних вимог представником позивача вказано про протиправність спірних рішень, а також про безпідставність незарахування спірних періодів до пільгового стажу позивача, так як ці періоди підтверджені документально.
Ухвалою від 15.01.2025 року поновлено позивачу по справі №160/778/25 строк звернення до суду. Прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, належним чином посвідчені копії пенсійної справи ОСОБА_1 .
Правом на подання відзиву відповідачі не скористались, про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Також, витребувані судом матеріали пенсійної справи позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не надало.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 03.08.1987 року, зокрема:
- запис №8: 30.04.1996 року прийнятий слюсарем-ремонтником 4 розряду у ВАТ «Каталізатор»;
- запис №9: 30.06.1999 року присвоєно 5 розряд слюсаря-ремонтника;
- запис №10: 17.05.2011 року ВАТ «Каталізатор» реорганізовано у ТДВ «Каталізатор»;
- запис №11: 24.01.2012 року звільнений за ініціативою власника;
- запис №14: 02.04.2012 року переведений варник ливарних мастил 3 розряду у металургійне виробництво №3;
- запис №15: 25.09.2014 року переведений формувальником машинної формовки
- запис №16: 01.12.2014 року переведений формувальником машинного формування 2 розряду
- запис №17: 04.06.2019 року переведений формувальником машинного формування 3 розряду
- запис №18: 13.09.2021 року звільнений за власним бажанням.
Рішенням Комісії при Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №2 від 17.10.2019 року ОСОБА_1 , з якого судом встановлено таке.

У період з 30.04.1996 року по 24.01.2012 року позивач відповідно до трудової книжки працював слюсарем-ремонтником у ВАТ «Каталізатор», яке перетворене у ТДВ «Каталізатор».

У трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено, що заявник був зайнятий на ремонті технологічного обладнання, електрообладнання та працював у структурному підрозділі підприємства із шкідливими умовами праці.

У довідці архівного управління Кам`янської міської ради від 15.07.2019 року №В-1101/03-09 зазначено, що ОСОБА_1 працював у ВАТ «Каталізатор»:

- з 30.04.1996 року прийнятий слюсарем-ремонтником 4р.;

- з 17.05.2011 року ВАТ «Каталізатор» перетворено у ТДВ «Каталізатор»

- з 24.01.2012 року звільнений.

В особовій картці форми П-2 заявник значить слюсарем ремонтником підприємства, ремонтом якого обладнання був зайнятий та структурний підрозділ (цех) не зазначено.

У розрахункових відомостях нарахування заробітної плати за період за 1998-2012 ОСОБА_1 значиться слюсарем, вказана кількість відпрацьованих днів (годин) та суми нарахувань. За 1996, 1997 прізвище ОСОБА_1 у відомостях не значиться, факт роботи не підтверджується (довідки №В-1102/03-09 та №В-1103/03-09 від 15.07.2019 року.

Згідно з наказом ВАТ «Каталізатор» №90 від 19.08.1999 року Про результати атестації робочих місць слюсарі-ремонтники зайняті у виробництві каталізаторів, атестовані за Списком №1.

Відповідно до наказу №79 від 19.11.2004 року про підсумки проведення атестації робочих місць слюсарі-ремонтники атестовані.

У відповідності до наказу №61 від 20.11.2009 року про підсумки проведення атестації робочих місць слюсарі-ремонтники, зайняті у відділенні по виробництву алюмованадієво марганцевого каталізатора АВК-10М, атестовані за Списком №1.

У наданих документах (трудова книжка, особова картка форми П-2, архівні довідки) не зазначено, ремонтом якого обладнання був зайнятий, в яких цехах підприємства виконувались роботи та що його робоче місце було атестовано. Факт роботи заявника в хімічних цехах саме в особливо-шкідливих умовах праці не підтверджено.

За таких обставин, Комісією при Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення №2 від 17.10.2019 року, що для підтвердження періоду роботи з 30.04.1996 року по 24.01.2012 року та для зарахування до пільгового стажу за Списком №1 немає підстав.

15.11.2019 року відділом з питань перерахунків пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято Рішення №329/03-08/18, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до ст. 114 Закону №1058 через відсутність пільгового стажу по Списку №1 10 років. За документами, наданими для призначення пенсії загальний стаж зараховано по 31.08.2019 року та складає 33 роки 11 місяців 16 днів.

У Рішенні №329/03-08/18 від 15.11.2019 року зазначено, що рішенням №2 від 17.10.2019 року не підтверджено пільговий стаж за Списком №1 за період з 30.04.1996 року по 24.01.2012 року.

Також, за результатами розгляду заяви позивача від 06.12.2024 року ГУ ПФУ в Сумській області прийняло рішення №50 від 12.12.2024 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058.

Вік заявника 55 років 05 місяців 06 днів.

Страховий стаж 37 років 03 місяці 25 днів, з них на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 00 років 00 місяців 00 днів.

За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 30.04.1996 року по 24.01.2012 року, оскільки Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, при Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення №2 від 17.10.2019 року, що для зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 30.04.1996 року по 24.01.2012 року немає підстав.

За наданими документами право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відсутнє, оскільки відсутній пільговий стаж роботи.

Означене слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, у п. 3 Порядку №637 зазначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 року по справі №235/805/17, від 06.12.2019 року по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 року по справі №242/2536/16-а, від 12.09.2022 року у справі №569/16691/16-а, 01.01.2022 року по справі №620/1178/19 та інших.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року за №1451/11731, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 03.08.1987 року, зокрема:

- запис №8: 30.04.1996 року прийнятий слюсарем-ремонтником 4 розряду у ВАТ «Каталізатор»;

- запис №9: 30.06.1999 року присвоєно 5 розряд слюсаря-ремонтника;

- запис №10: 17.05.2011 року ВАТ «Каталізатор» реорганізовано у ТДВ «Каталізатор»;

- запис №11: 24.01.2012 року звільнений за ініціативою власника;

Наказами №92 від 19.08.1994 року, №43 від 14.04.1999 року, №90 від 19.08.1999 року, №50б від 07.07.2004 року, №79а від 19.11.2004 року, №35 від 07.10.2009 року, №61 від 20.11.2009 року, №11 від 14.01.2011 року, №274 від 04.09.2012 року, №6 від 14.01.2016 року затверджено перелік робочих місць, професій, виробництв, посад, атестованих по умовах праці для підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення по Списках №1 та №2, зокрема «слюсар-ремонтник» та «електрозварник», які віднесені до Списку №1.

Крім того, у спірний період діяли Списки №1 та №2, затверджені Постановами КМУ від 11.03.1994 року №162, згідно з якими до Списку №1 віднесені такі посади як: «слюсар», «електрозварник».

Таким чином, відповідачем протиправно не враховано до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 30.04.1996 року по 24.01.2012 року.

Стосовно зазначення у резолютивній частині рішення конкретних періодів роботи, то суд вказує, що означене належить до дискреційних повноважень відповідача.

Щодо позовних вимог про зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 за період роботи з 02.04.2012 року по 24.09.2014 року, з 01.12.2014 року по 02.08.2016 року та з 03.08.2016 року по 13.09.2021 року на підприємстві АТ «ДНІПРОТЯЖМАЖ».

Так, відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 03.08.1987 року, зокрема:

- запис №14: 02.04.2012 року переведений варник ливарних мастил 3 розряду у металургійне виробництво №3;

- запис №15: 25.09.2014 року переведений формувальником машинної формовки

- запис №16: 01.12.2014 року переведений формувальником машинного формування 2 розряду

- запис №17: 04.06.2019 року переведений формувальником машинного формування 3 розряду

- запис №18: 13.09.2021 року звільнений за власним бажанням.

Також, у матеріалах справи наявна Довідка №43к від 14.06.2022 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Відповідно до цієї довідки позивач:

- з 02.04.2012 року по 24.09.2014 року працював повний робочий день у металургійному виробництві №03 та виконував роботу в шкідливих умовах праці за професією «варник ливарних мастил», що передбачено Списком №2, розділ ХIV, підрозділ 1, п. а, позиція 14.1а. Підстава: постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року;

- з 01.12.2014 року по 02.08.2016 року працював повний робочий день у ливарно механічному виробництві тюбінгів №07 та виконував роботу в шкідливих умовах праці за професією «формувальник машинного формування», що передбачено Списком №2, розділ ХIV, підрозділ 1, п. а, позиція 14.1а. Підстава: постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року;

- з 03.08.2016 року по 13.09.2021 року працював повний робочий день у ливарно механічному виробництві тюбінгів №07 та виконував роботу в шкідливих умовах праці за професією «формувальник машинного формування», що передбачено Списком №2, розділ ХIV, підрозділ 1. Підстава: постанова КМУ №461 від 24.06.2016 року.

По тексту позовної заяви представник позивача зазначив, що пільговий стаж позивача за Списком №1 та №2 підтверджується значною кількістю документів, зокрема: 41) довідкою №43 від 14.06.2022 року.

Однак, у позовній заяві не зазначено як саме та не підтверджено відповідними документами про порушення прав позивача в частині незарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 за період роботи з 02.04.2012 року по 24.09.2014 року, з 01.12.2014 року по 02.08.2016 року та з 03.08.2016 року по 13.09.2021 року на підприємстві АТ «ДНІПРОТЯЖМАЖ». Тож, позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд вказує, що оскільки встановлено неправомірність дій пенсійного органу щодо незарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 за період роботи з 30.04.1996 року по 24.01.2012 року на підприємстві ВАТ «КАТАЛІЗАТОР», то належним способом захисту буде саме визнання протиправним та скасування спірних рішення, так як саме рішення у даному випадку є способом оформлення дій пенсійного органу за результатами розгляду заяв позивача про призначення пенсії.

Щодо позовних вимог про зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути первісну заяву позивача від 03.09.2019 року призначення пенсії та призначити пенсію за віком на пільгових умовах, суд вказує таке.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 року у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи, що на момент прийняття відповідачами оскаржуваного рішення пільговий стаж позивача було обраховано без врахування спірного періоду роботи, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо обрахунку пільгового стажу позивача.

З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає, що у даному випадку належним способом захисту прав позивача буде саме зобов`язання пенсійного органу (ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) здійснити повторний розгляд заяви від 05.03.2019 року про призначення пенсії, яка була розглянута Головним управлінням пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за наслідками чого прийнято рішення №329/03-08/18 від 15.11.2019 року.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу ч. 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з викладених вище підстав.

Щодо стягнення користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом частин 4-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених 09 червня 2017 року Звітно-виборним з`їздом адвокатів України, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Судом встановлено, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн., до справи надано:

- Договір про надання юридичних послуг від 23.07.2024 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- додаткова угода №1 до Договору про надання правової допомоги від 23.07.2024;

- рахунок від 23.07.2024 року на суму 20000 грн

- Акт №1 від 12.01.2025 року приймання-передання наданих юридичних послуг до додаткової угоди №1 від 23.07.2024. У акті зазначено, що загальна вартість послуг виконавця за договором складає 20000 грн, яка сплачується замовником протягом 30-ти к.д. після набрання законної сили остаточного судового рішення по даній справі.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з Постановою Верховного суду від 08.02.2022 року по справі №160/6762/21 вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, що включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.06.2022 року по справі № 380/3142/20, від 02.02.2023 року по справі № 120/4765/21-а.

Таким чином, витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн. не є підтвердженими належними документами, а тому стягненню з відповідача не підлягають.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката потребують належного документального підтвердження, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд у судових рішеннях. Визначений у них орієнтир, яким мають керуватися суди нижчих інстанцій при вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, головним чином вимагає повного і всебічного дослідження доказів, якими підтверджується надання правничої допомоги, особливо її вартість і оплата. Зважаючи на те, що понесені витрати відшкодовуватиме інша сторона, дослідження цих доказів вимагає ретельного підходу, адже їх стягнення, з одного боку, є компенсацією (певною мірою вимушених) фінансових затрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, але водночас ця компенсація не може бути надмірною. Тож, окрім того, що витрати на правничу допомогу мають бути документально доведеними, вони мають відповідати також критерію співмірності у розумінні частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати:

1) рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №2 від 17.10.2019 року про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні страхового пільгового стажу Списком №1 за період роботи з 30.04.1996 року по 24.01.2012 року на підприємстві ВАТ «КАТАЛІЗАТОР»;

2) рішення Відділу з питань перерахунків пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №329/03-08/18 від 15.11.2019 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;

3) рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області №50 від 12.12.2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового пільгового стажу за Списком №1 за період роботи з 30.04.1996 року по 24.01.2012 року на підприємстві ВАТ «КАТАЛІЗАТОР».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.09.2019 року Про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», та прийняти рішення за результатами розгляду заяви.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко