Справа № 140/12732/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 140/12732/24 пров. № А/857/23967/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року, що ухвалив суддя Волдінер Ф.А., у м. Луцьку, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі № 140/12732/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 129-О від 27.09.2024 Державної екологічної інспекції у Волинській області Про звільнення ОСОБА_2 з 30.09.2024;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами - старшого державного інспектора з охорони природного навколишнього середовища Волинської області з 27.09.2024;

- стягнути з Державної екологічної Інспекції у Волинській області середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 27.09.2024 по дату ухвалення судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, у зв`язку із скороченням посади державної служби, внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, позивача було звільнено з посади заступника начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами старшого державного інспектора з охорони природного навколишнього середовища Волинської області, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу. Як зазначає позивач, в порушення вимог частини третьої статті 87 Закону України Про державну службу, йому не було запропоновано наявну вакантну рівнозначну посаду державної служби.

09 травня 2025 року Волинський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було повідомлено у письмовій формі, з попередженням про наступне вивільнення, у зв`язку зі скороченням посади державної служби, внаслідок зміни структури та штатного розпису, не пізніше, ніж за 30 календарних днів до звільнення, і, одночасно, запропоновано вакантні посади, що відповідали його професійній підготовці та професійному рівню, від переведення на які позивач відмовився. Тому продовження проходження державної служби позивачем стало неможливим.

Підсумовуючи вищенаведене, суд першої інстанції встановив, що відповідач дотримався визначеної спеціальним законом процедури припинення державної служби позивача.

Тому суд першої інстанції вважав, що наказ Державної екологічної інспекції у Волинській області Про звільнення ОСОБА_2 від 27.09.2024 № 129-О є правомірний.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.

Апелянт стверджує, що звільнення було безпідставним, оскільки фактичного скорочення посади не відбулося. Відділ, у якому працював ОСОБА_1 , не ліквідували, а лише перейменували, при цьому інші працівники були переведені до нової структури. Не зважаючи на це, позивача звільнили під формальним приводом скорочення.

19 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав до начальника Державної екологічної інспекції у Волинській області заяву з проханням перевести його на рівнозначну посаду головного спеціаліста-державного інспектора відділу державного екологічного нагляду (контролю) у сфері запобігання утворенню та управління відходами, поводження з небезпечними хімічними речовинами, однак відповіді не отримав, хоча на зазначену посаду було призначено інших осіб.

Апелянт наголошує, що керівництво інспекції не виконало обов`язку запропонувати наявні вакантні рівнозначні посади, хоча такі були на момент звільнення, що підтверджується інформацією відповідача.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, неправильно оцінив надані докази й зробив висновки, які не відповідають дійсності, зокрема щодо наявності вакантних посад і поданої заяви про переведення.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 перебував на державній службі, обіймаючи посаду заступника начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами старшого державного інспектора з охорони природного навколишнього середовища Волинської області.

Передумовою для звільнення ОСОБА_1 був наказ Державної екологічної інспекції у Волинській області № 76 від 28.08.2024 Про введення в дію та штатного розпису Державної екологічної інспекції у Волинській області на 2024 рік та попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 від 28.08.2024.

28.08.2024 позивача було попереджено про наступне вивільнення, а також повідомлено, що запропонувати іншу рівнозначну посаду державної служби немає можливості, тому запропоновано нижчу посаду державної служби, а саме головного спеціаліста з питань цивільного захисту та охорони праці сектору забезпечення діяльності, цивільного захисту та охорони праці Державної екологічної інспекції у Волинській області з посадовим окладом 10309 грн. Із попередженням ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис на повідомлення про наступне вивільнення.

Наказом Державної екологічної інспекції у Волинській області від 27.09.2024 №129-О Про звільнення ОСОБА_2 звільнено ОСОБА_1 , заступника начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами - старшого державного інспектора з охорони природного навколишнього середовища Волинської області, 30.09.2024, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку із скороченням посади державної служби, внаслідок введення в дію нової структури та штатного розпису Державної екологічної інспекції у Волинській області, з припиненням державної служби.

Не погоджуючись із зазначеним наказом, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII Про державну службу (далі - Закон № 889).

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Таким чином, відповідач мав законодавчо закріплений обов`язок одночасно з попередженням про звільнення, запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

У цьому контексті апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин частину третю статті 87 Закону № 889-VIII в редакції, яка на час виникнення спірних правовідносин втратила чинність, помилково вважав, що вжите у вказаній нормі слово може, означає, що на суб`єкт призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Також, на переконання апеляційного суду, хибним є висновок суду першої інстанції про те, що на момент виникнення спірних правовідносин у Державній екологічній інспекції у Волинській області був відсутній обов`язок пропонування позивачу іншу рівнозначну посаду.

З матеріалів справи апеляційний суд встановив, що позивач обіймав посаду заступника начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Волинської області.

28 серпня 2024 року позивача було попереджено про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням посади державної служби, а також повідомлено, що відсутня можливість запропонувати іншу рівнозначну посаду державної служби, тому запропоновано нижчу посаду - головного спеціаліста з питань цивільного захисту та охорони праці сектору забезпечення діяльності, цивільного захисту та охорони праці Державної екологічної інспекції у Волинській області.

19 вересня 2024 року позивач звернувся із заявою до начальника Державної екологічної інспекції у Волинській області, в якій просив перевести його на вільну рівнозначну посаду головного спеціаліста-державного інспектора відділу державного екологічного нагляду (контролю) у сфері запобігання утворенню та управління відходами, поводження з небезпечними хімічними речовинами - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Волинської області.

Згідно з інформацією, наданою відповідачем (лист про надання інформації № 12-8/1479 від 27 травня 2025 року), станом на 02 жовтня 2024 року в Державній екологічній інспекції у Волинській області були наявні вакантні посади, зокрема: головний спеціаліст відділу державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря та водних ресурсів - державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Волинської області; головний спеціаліст відділу державного екологічного нагляду (контролю) тваринного світу та біоресурсів - державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Волинської області; головний спеціаліст відділу інструментально-лабораторного контролю - державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Волинської області; головний спеціаліст відділу державного нагляду (контролю) у сферах запобігання утворенню та управління відходами, поводження з небезпечними хімічними речовинами - державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Волинської області.

Апеляційний суд встановив, що жодну із зазначених вакантних посад відповідач позивачу не пропонував, ні у попередженні про наступне вивільнення від 28 серпня 2024 року, ні згодом.

Крім того, як підтверджується матеріалами справи, на дві вакантні посади головного спеціаліста відділу державного нагляду (контролю) у сферах запобігання утворенню та управління відходами, поводження з небезпечними хімічними речовинами - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Волинської області було переведено двох інших працівників.

Таким чином, апеляційний суд встановив, що всупереч твердженням відповідача та висновкам суду першої інстанції про відсутність можливості запропонувати позивачу рівнозначну посаду державної служби, станом на момент попередження позивача про звільнення та на момент звільнення позивача в Державній екологічній інспекції у Волинській області існували вакантні посади, які відповідали професійній підготовці та професійним компетентностям позивача.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язок суб`єкта призначення запропонувати державному службовцю вакантну посаду державної служби має бути реалізований не лише формально, а й фактично, з урахуванням усіх наявних на момент попередження про звільнення вакантних посад, які з`являються протягом усього періоду до дня звільнення та які існували на день звільнення.

Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 640/15797/21 висловив правову позицію, згідно з якою частину третю статті 87 Закону України Про державну службу в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби від 23 лютого 2021 року № 1285-ІХ у системному зв`язку з положеннями частини п`ятої статті 22 Закону України Про державну службу необхідно розуміти так, що в разі реорганізації державного органу, що є підставою для звільнення державного службовця у значенні пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу, суб`єкт призначення (керівник державної служби) повинен запропонувати державному службовцю, попередженому про звільнення, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідач не виконав покладений на нього обов`язок та не запропонував позивачу вакантних посад державної служби в державному органі, що є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що та обставина, що відповідач запропонував позивачу нижчу посаду державної служби не може вважатись належним виконанням обов`язку запропонувати позивачу рівнозначну або нижчу посаду державної служби при скороченні, оскільки нижча посада може бути запропонована лише у разі відсутності рівнозначної, а така була наявна.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що позивач 19 вересня 2024 року самостійно звернувся до відповідача із заявою про переведення на вакантну посаду, яка відповідала його професійній підготовці та компетентностям, однак дану заяву відповідач не розглянув.

Також, апеляційний суд зауважує те, що за наявності вакантних посад, які відповідали кваліфікації позивача та призначення на ці посади інших осіб, відповідач зобов`язаний був врахувати право позивача зайняти відповідні посади, однак, цього не зробив.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що наказ Державної екологічної інспекції у Волинській області від 27 вересня 2024 року № 129-О Про звільнення ОСОБА_2 не відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАСУ, оскільки був прийнятий з порушенням встановленої законом процедури припинення державної служби, а тому є протиправним.

Вказані висновки є підставою для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу № 129-О від 27.09.2024 Державної екологічної інспекції у Волинській області Про звільнення ОСОБА_2 .

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді заступника начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами - старшого державного інспектора з охорони природного навколишнього середовища Волинської області, апеляційний суд зазначає наступне.

Порушення відповідачем встановленого законом порядку звільнення позивача свідчить про незаконність такого звільнення, що, в силу частин першої і другої статті 235 Кодексу законів про працю України, є підставою для поновлення позивача на попередній роботі.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому колегія суддів звертає увагу, що Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений у частині першій статті 235 Кодексу законів про працю України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. Незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство, установа, організація, що допустили таке незаконне звільнення.

Апеляційний суд встановив, що до моменту звільнення позивач працював на посаді заступника начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами - старшого державного інспектора з охорони природного навколишнього середовища Волинської області та звільнений 30.09.2024.

Тому поновити позивача необхідно на посаді заступника начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами - старшого державного інспектора з охорони природного навколишнього середовища Волинської області з 01.10.2024, задовольнивши відповідну позовну вимогу.

При цьому поновити позивача на попередній роботі необхідно з 01.10.2024, оскільки у день звільнення (30.09.2024) позивач вважається таким, що працював.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то апеляційний суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Як встановив апеляційний суд, ні позивач, ні відповідач доказів розміру заробітної плати позивача не надали, що робить не можливим розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне зобов`язати Державну екологічну інспекцію у Волинській області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 вересня 2024 року по 12 листопада 2025 року, що є підставою для часткового задоволення відповідної позовної вимоги.

Водночас суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, неправильно встановив обставини справи, внаслідок чого зробив неправильний висновок про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позову, а саме:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 129-О від 27 вересня 2024 року Державної екологічної інспекції у Волинській області Про звільнення ОСОБА_2 .

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Волинської області з 01 жовтня 2024 року.

- зобов`язати Державну екологічну інспекцію у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 вересня 2024 року по 12 листопада 2025 року.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року у справі № 140/12732/24 скасувати та прийняти нову постанову, відповідно до якої позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ № 129-О від 27 вересня 2024 року Державної екологічної інспекції у Волинській області Про звільнення ОСОБА_2 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Волинської області з 01 жовтня 2024 року.

Зобов`язати Державну екологічну інспекцію у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 вересня 2024 року по 12 листопада 2025 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель