Справа № 260/7768/25
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2025 року м. Ужгород№ 260/7768/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Першого заступника керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації до Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Перший заступник керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації (далі-позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (далі-відповідач), в якому просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області щодо неукладення охоронного договору з Департаментом культури Закарпатської обласної державної адміністрації щодо пам`ятки археології національного значення «Поселення слов`ян», IIIIV століття, с. Галоч Ужгородського району, яка постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, охоронний номер 070014-Н.

2. Зобов`язати Сюртівську сільську раду Ужгородського району Закарпатської області укласти з Департаментом культури Закарпатської обласної військової адміністрації (код СДРПОУ 44361754) охоронний договір на пам`ятку археології національного значення «Поселення слов`ян», IIIIV століття, с. Галоч Ужгородського району, яка постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, охоронний номер 070014-Н.

Обґрунтовуючи позов зазначив, що на території Сюртіської сільської ради Ужгородського району в с. Галоч в урочищі «Біле поле» знаходиться пам`ятка археології національного значення «Поселення слов`ян», IIIIV століття, с. Галоч Ужгородського району, яка постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, охоронний номер 070014-Н.

Згідно Паспорту Пам`ятки 1984 року Поселення розташовувалось на піщаній дюні, навколо якої знаходилася мочариста місцевість. З південно - західного боку в давнину протікала річка. Культурний шар виявлений на глибині 0,3 - 0,4 м. Ранньослов`янські напівземлякові житла підквадратної форми розміром 3,7x3,9 м мали глинобитні печі. Одне житло зрубної, друге стовпової конструкції стін. В заповненні жител знайдена кераміка пражського типу, пряслиця, грузило, кам`яний брусок.

Поселення відкрито Закарпатською новобудівною експедицією Інституту археології АН УРСР в червні 1983 року С. Пеняка. В липні цього ж року проводилися розкопки поселення. Площа 120x150 м. Розкопано 80 кв.м культурної площі (https://www.academia.edu/33219860).

Ці розкопки стали одними з найважливіших для вивчення ранніх етапів заселення слов`янами території сучасного Ужгородського району.

За інформацію Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації (лист №01-12/1269 від 25.09.2025) на момент виявлення пам`ятки археології у 1983 році Закарпатською археологічною експедицією ІА АН УССР за знайденим матеріалом пам`ятку була датовано VI ст. н. е., при подальших дослідженнях та занесенні до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, датування пам`ятки було уточнено і змінено на ІІІ-ІУ ст. н. е.

Територія населеного пункту Галоч відповідно до розпорядження КМУ від 02.06.2020 № 712-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Закарпатської області» входить до складу Сюртівської об`єднаної територіальної громади.

При цьому, рішенням Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 21.11.2020 № 7- 1/2020 було вирішено почати процедуру реорганізації Галоцької сільської ради шляхом приєднання до Сюртівської сільської ради (з сайту сільської ради https://rada.info/upload/users_files/0435021 l/docs/a7a29dbaf891fef9e5ef46c097d6 b8b4.pdf).

Таким чином, оскільки пам`ятка з охоронним номером 070014-Н, розташована в межах села Галоч, тобто на території Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, тому саме Сюртівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області є користувачем вказаної пам`ятки археології.

Разом з цим, в порушення вимог ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768, Сюртівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області не укладено охоронний договір з Департаментом культури Закарпатської обласної державної адміністрації, як органом охорони культурної спадщини.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою встановлено строк для подання учасниками справи заяв по суті позовних вимог.

Згідно довідки наявної у матеріалах справи, вказану ухвалу суду доставлено до електронного кабінету відповідача 07.10.2025 (а.с.76).

Відзиву від відповідача на адресу суду, станом на день розгляду справи не надходило.

Відповідно до частини 4 статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до статі 162 частини 6 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Під час здійснення конституційних повноважень, передбачених ст. 131 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Ужгородською окружною прокуратурою встановлено факт порушення вимог пам`яткоохоронного законодавства під час користування пам`яткою археології національного значення «Поселення слов`ян IIIIV століття с. Галоч», зокрема: відсутності укладеного охоронного договору на зазначений об`єкт культурної спадщини.

Так, на території Сюртіської сільської ради Ужгородського району в с. Галоч в урочищі «Біле поле» знаходиться пам`ятка археології національного значення «Поселення слов`ян», IIIIV століття, с. Галоч Ужгородського району, яка постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, охоронний номер 070014-Н.

Згідно Паспорту Пам`ятки 1984 року Поселення розташовувалось на пісчаній дюні, навколо якої знаходилася мочариста місцевість. З південно - західного боку в давнину протікала річка. Культурний шар виявлений на глибині 0,3 - 0,4 м. Ранньослов`янські напівземлякові житла підквадратної форми розміром 3,7x3,9 м мали глинобитні печі. Одне житло зрубної, друге стовпової конструкції стін. В заповненні жител знайдена кераміка пражського типу, пряслиця, грузило, кам`яний брусок.

Поселення відкрито Закарпатською новобудівною експедицією Інституту археології АН УРСР в червні 1983 року С. Пеняка. В липні цього ж року проводилися розкопки поселення. Площа 120x150 м. Розкопано 80 кв.м культурної площі (https://www.academia.edu/33219860).

Ці розкопки стали одними з найважливіших для вивчення ранніх етапів заселення слов`янами території сучасного Ужгородського району.

За інформацію Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації (лист №01-12/1269 від 25.09.2025) на момент виявлення пам`ятки археології у 1983 році Закарпатською археологічною експедицією ІА АН УССР за знайденим матеріалом пам`ятку була датовано VI ст. н. е., при подальших дослідженнях та занесенні до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, датування пам`ятки було уточнено і змінено на ІІІ-ІУ ст. н. е.

Територія населеного пункту Галоч відповідно до розпорядження КМУ від 02.06.2020 № 712-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Закарпатської області» входить до складу Сюртівської об`єднаної територіальної громади.

При цьому, рішенням Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 21.11.2020 № 7- 1/2020 було вирішено почати процедуру реорганізації Галоцької сільської ради шляхом приєднання до Сюртівської сільської ради (з сайту сільської ради https://rada.info/upload/users_files/0435021 l/docs/a7a29dbaf891fef9e5ef46c097d6 b8b4.pdf).

Разом з цим, в порушення вимог ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768, Сюртівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області не укладено охоронний договір з Департаментом культури Закарпатської обласної державної адміністрації, як органом охорони культурної спадщини.

З матеріалів справи судом встановлено, що на запит окружної прокуратури Сюртівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області листом № 551/02-37 від 15.05.2025 надано паспорт пам`ятки старого зразка, разом з тим, відповідачем не надано інформації щодо проведеної роботи органу місцевого самоврядування з метою її збереження культурної спадщини.

Незважаючи на неодноразові нагадування Закарпатської обласної державної адміністрації до органу місцевого самоврядування щодо необхідності виконання вимог пам`яткоохоронного законодавства та укладення охоронного договору щодо об`єкта культурної спадщини пам`ятки національного значення «Поселення слов`ян», IIIIV століття, с. Галоч Ужгородського району, станом на 25.09.2025 Сюртівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області з приводу укладення охоронного договору до уповноваженого органу охорони культурної спадщини не зверталась (листи №01-12/714 від 02.06.2025, № 01-12/1269 від 25.09.2025).

Згідно листа-відповіді Департаменту культури Закарпатської обласної військової адміністрації від 02.06.2025 №01-12/714 повідомлено, що до органу охорони культурної спадщини облдержадміністрації на даний час не надходило пропозицій про виготовлення облікової документації (нового зразка) та укладення охоронного договору на вищезгадану пам`ятку, науково-проектної документації з визначення режиму використання пам`ятки.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 12 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768 (далі - Порядок) Власник (користувач) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у власність (користування) укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника (користувача) пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини і саме від власника (користувача) повинна виходити ініціатива укладення охоронного договору.

Такий висновок підтверджується й судовою практикою (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 826/4605/16, ухвала Вищого адміністративного суду України від 24.09.2015 у справі № 826/10265/14).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини регулює Закон України Про охорону культурної спадщини від 08 червня 2000 року №1805-ІІІ (далі - Закон №1805-III).

Відповідно до преамбули вказаного закону охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до визначення, що наведене у статті 1 Закону № 1805-III, об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Згідно зі статтею 3 Закону №1805-III державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України та спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать, зокрема, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Як визначено частиною другою статті 5 Закону №1805-III до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема: реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини; ведення Державного реєстру нерухомих пам`яток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих об`єктів культурної спадщини; подання Кабінету Міністрів України пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього щодо пам`яток національного значення; занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення.

Водночас, пунктами 1-11 частини другої статті 6 Закону України № 1805-III встановлено, що до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить:1) забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; 2) подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України; 3) забезпечення юридичним і фізичним особам доступу до інформації, що міститься у витягах з Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а також надання інформації щодо програм та проектів будь-яких змін у зонах охорони пам`яток та в історичних ареалах населених місць; 4) забезпечення дотримання режиму використання пам`яток місцевого значення, їх територій, зон охорони; 5) забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; 6) організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини; 7) надання висновків щодо відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках місцевого значення, історико-культурних заповідних територіях та в зонах їх охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм та проектів, реалізація яких може позначитися на стані об`єктів культурної спадщини; 8) організація відповідних охоронних заходів щодо пам`яток місцевого значення та їх територій у разі виникнення загрози їх пошкодження або руйнування внаслідок дії природних факторів чи проведення будь-яких робіт; 9) видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на цих пам`ятках, їх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них; 10) надання висновків щодо відчуження або передачі пам`яток місцевого значення їх власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління; 11) укладення охоронних договорів на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону;

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.

Охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.

Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.

Законом передбачається обов`язкове укладення власником пам`ятки чи її частини охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності.

Отже, охоронний договір, укладений на підставі ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», є адміністративним договором.

Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 806/1536/18.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 12 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768 (далі - Порядок) Власник (користувач) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у власність (користування) укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника (користувача) пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини і саме від власника (користувача) повинна виходити ініціатива укладення охоронного договору.

Такий висновок підтверджується й судовою практикою (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 826/4605/16, ухвала Вищого адміністративного суду України від 24.09.2015 у справі № 826/10265/14).

Так, Верховний Суд у постанові від 13.12.2018 у справі № 826/4605/16 зазначив наступне:

Пунктом 5 Порядку № 1768 встановлено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам 'ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

Відповідно до пункту б Порядку №1768 до охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам 'ятки.

Таким чином, як вбачається з вищевикладених норм чинного законодавства, юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.

Таким чином, Сюртівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, маючи законодавчо визначений обов`язок з укладення охоронного договору на пам`ятку археології, у порушення вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини, не уклала охоронний договір на пам`ятку археології національного значення та з приводу його укладення до уповноваженого органу не зверталась, зокрема, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин вжиття відповідачем заходів для укладення охоронного договору на пам`ятку археології національного значення.

Суд зазначає, що згідно з абзацами другим, третім преамбули до вищезгаданого Закону об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою.

Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Слід зазначити, що нерухомі об`єкти культурної спадщини, на відміну від іншого нерухомого майна, мають особливу правову природу. Такі об`єкти мають певні характерні властивості, з огляду на які вони мають цінність не тільки як нерухоме майно («матеріальну» цінність), а набувають історико- культурну цінність («нематеріальну», ідеологічну цінність).

Така «нематеріальна» цінність культурної спадщини не з`являється одразу, вона формується десятиліттями та століттями, оскільки суспільство може лише успадкувати її від попередніх поколінь.

Пам`ятки археології є особливо цінними об`єктами культурної спадщини. Законодавець виділив ці пам`ятки з-поміж інших об`єктів культурної спадщини (історичних, архітектурних, монументального мистецтва, містобудування тощо) як особливо цінні, вказавши на те, що вони перебувають виключно в державній власності.

Саме пам`ятки археології є невідтворним джерелом інформації про зародження та розвиток Українського народу, його побуту, традиції та звичаї, яке збереглося до наших днів і дає змогу вивчати минуле суспільства, відображає його історичний розвиток та етапи становлення національної державності.

Захист, збереження та наукове дослідження цих об`єктів є надзвичайно важливими для сьогодення та майбутнього держави, збереження української ідентичності, духовно-естетичного виховання молоді та розвитку національної самосвідомості.

Варто зауважити, що нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності.

Археологічними об`єктами є рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю (ч. 2 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Згідно із ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Усі пам`ятки археології є державною власністю. Землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Землі історико-культурного призначення, на яких розташовані пам`ятки археології, є обмежено оборотоздатними об`єктами цивільних прав та не можуть передаватись із державної у комунальну чи приватну власність.

Тому руйнування нерухомого об`єкта культурної спадщини завдає шкоди не лише його власнику або володільцю (які втратять внаслідок цього нерухоме майно), а і суспільству в цілому (оскільки разом із нерухомим майном буде безповоротно втрачено його «нематеріальну» історико-культурну цінність, що формувалась протягом поколінь).

Важливість для держави України завдання щодо охорони культурної спадщини підкреслюється також ратифікованими міжнародними конвенціями.

Конвенція про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини 1972 року, ратифікована Указом Президії Верховної Ради УРСР від 04.10.1988 відзначає в преамбулі, що пошкодження або зникнення будь-яких зразків культурної цінності чи природного середовища є згубним збідненням надбання всіх народів світу.

Відповідно до статті 4 Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини 1972 року кожна держава - сторона цієї Конвенції визнає, що зобов`язання забезпечувати виявлення, охорону, збереження, популяризацію й передачу майбутнім поколінням культурної і природної спадщини, що зазначена у статтях 1 і 2, яка перебуває на її території, покладається насамперед на неї. З цією метою вона прагне діяти як власними зусиллями, максимально використовуючи наявні ресурси, так і, за необхідності, використовувати міжнародну допомогу і співробітництво, якими вона може користуватися, зокрема, у фінансовому, художньому, науковому й технічному відношеннях.

Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства» від 19.09.2013 Україною ратифіковано Рамкову конвенцію Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства.

Відповідно до преамбули до Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони цієї Конвенції, у тому числі й Україна, наголошуючи, зокрема, на значенні й потенціалі розумного використання культурної спадщини як ресурсу сталого розвитку та якості життя в постійно мінливому суспільстві, посилаючись на різні документи Ради Європи, особливо на Європейську культурну конвенцію (1954 року), Європейську конвенцію про охорону археологічної спадщини (переглянуту) (1992 року) та Європейську ландшафтну конвенцію (2000 року), домовилась: визнавати індивідуальну та колективну відповідальність стосовно культурної спадщини; наголошувати на тому, що збереження культурної спадщини та її стале використання спрямовані на розвиток людського потенціалу та якості життя; уживати необхідних заходів для застосування положень Конвенції щодо: ролі культурної спадщини у створенні мирного та демократичного суспільства, а також у процесах сталого розвитку культурного різноманіття та сприяння йому; найліпшої ефективної реалізації повноважень усіх відповідних громадських, інституційних та приватних учасників (пункти "b", "с", "d" статті 1 Конвенції).

Згідно із статтею 5 Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони зобов`язуються, зокрема: визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства; підвищувати цінність культурної спадщини через її виявлення, вивчення, тлумачення, захист, збереження та представлення; сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості; визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на територіях під їхньою юрисдикцією, незалежно від її походження; розробляти інтегровані стратегії для сприяння виконанню положень цієї Конвенції (пункти "а", "b", "е", "f", "g", цієї статті Конвенції).

Таким чином, охорона нерухомих об`єктів культурної спадщини в Україні є одним з головних завдань держави. Пріоритетність цього завдання закріплена в національному законодавстві на рівні конституційних норм та законів, визначена у міжнародних актах, ратифікованих Україною, які є невід`ємною частиною національного законодавства.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, Верховного Суду від 12.12.2023 у справі № 380/13557/21, від 06.08.2024 у справі №160/17086/23.

Крім того, Кабінет Міністрів України 28.03.2025 ухвалив Стратегію розвитку національної культурної спадщини на період до 2035 року. Цей документ передбачає комплексний підхід до збереження та популяризації історичних і культурних об`єктів, включаючи цифровізацію архівних матеріалів, реставрацію пам`яток та створення нових механізмів фінансування сфери культури. Також стратегією передбачено заходи щодо підвищення ролі культурної спадщини у формуванні національної ідентичності й сприяння міжнародному співробітництву у сфері захисту історичних пам`яток.

Отже, збереження культурної спадщини є невід`ємною складовою національної безпеки та державної політики України, що грунтується на міжнародних правових нормах і практичних механізмах захисту культурних об`єктів.

Варто зауважити, що історичне значення пам`яток культурної спадщини, зокрема і пам`ятки «Поселення слов`ян», IIIIV століття, с. Галоч Ужгородського району, охоронний номер 070014-Н становить ключовий компонент нашої культурної ідентичності, розкриваючи та передаючи унікальність нашого минулого наступним поколінням, її збереження є важливим завданням, яке об`єднує дбайливе ставлення до спадщини та зобов`язання перед історією нашого народу.

З огляду на викладене, задля ефективного захисту та збереження пам`ятки археології національного значення, є вкрай необхідним укладення на неї охоронного договору.

Суд зазначає, що бездіяльністю є певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була вчинити відповідно до покладених на неї чинним законодавством України обов`язків.

Отже, невиконання відповідачем обов`язку щодо укладення охоронного договору з Департаментом культури Закарпатської обласної державної адміністрації щодо пам`ятки археології національного значення на зазначений об`єкт культурної спадщини свідчить про бездіяльність відповідача, яку слід визнати протиправною.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено повноваження суду у разі задоволення позову, зокрема, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову.

Згідно із ч. 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач не надав будь-які докази на спростування доводів органу прокуратури, який виступає в інтересах держави, зокрема і щодо того, що ним були вжиті необхідні або можливі заходи з метою приведення укриття у стан готовності до експлуатації відповідно до вимог закону.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Першого заступника керівника Ужгородської окружної прокуратури (88000, м.Ужгород, вул.Небесної Сотні, буд.6, ) в інтересах держави в особі уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації (88008, м.Ужгород, пл.Народна, буд.4, ) до Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (89432, Ужгородський район, с.Сюрте, вул.Ракоці, буд.2, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області щодо неукладення охоронного договору з Департаментом культури Закарпатської обласної державної адміністрації щодо пам`ятки археології національного значення «Поселення слов`ян», IIIIV століття, с. Галоч Ужгородського району, яка постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, охоронний номер 070014-Н.

Зобов`язати Сюртівську сільську раду Ужгородського району Закарпатської області () укласти з Департаментом культури Закарпатської обласної військової адміністрації () охоронний договір на пам`ятку археології національного значення «Поселення слов`ян», IIIIV століття, с. Галоч Ужгородського району, яка постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, охоронний номер 070014-Н.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЮ.Ю.Дору