Справа № 160/23722/25
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, третя особа Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
18 серпня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним рішення адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської, оформлене листом від 23.06.2025 за № Г-25/0-2/09-25 щодо відмови у складенні акту про встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду) за ОСОБА_2 1949 р.н., який є батьком позивача;
- зобов`язати адміністрацію Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.05.2025 про складання та видачу акту про встановлення факту постійного догляду, з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є військовозобов`язаним, який здійснює постійний догляд за хворим батьком, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», є підставою для відстрочки. 26.05.2025 він звернувся до відповідача із заявою про складання та видачу акту про встановлення факту постійного догляду, проте листом від 23.06.2025 отримав відмову. Відмова була мотивована нібито призначенням та виплатою компенсації на догляд, хоча позивачу було відмовлено у призначенні такої компенсації. Пізніше, у відповіді на адвокатський запит від 22.07.2025, відповідач змінив підставу відмови, посилаючись на «встановлення факту відсутності потреби у постійному догляді» Лівобережним управлінням соціального захисту населення, що, на думку позивача, суперечить матеріалам справи, оскільки йому було відмовлено лише у компенсації. Також, позивач зауважує, що відповідач не виконав обов`язку, передбаченого Порядком КМУ № 560, щодо відвідування місця проживання для встановлення факту догляду. Отже, позивач вважає, що йому безпідставно було відмовлено у складанні та видачі акту про встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду) за батьком.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
09.09.2025 відповідачем надано відзив на позов, в якому він просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на правомірність відмови, мотивованої відсутністю правових підстав для видачі акту після отримання інформації від органу соціального захисту про відмову у компенсації та встановлення факту відсутності потреби у постійному догляді за батьком позивача.
25.09.2025 року від третьої особи надійшли пояснення, в яких зазначено, що 04 червня 2025 року членами міської комісії з комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, було проведено комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб ОСОБА_3 , за результатами якого складено був відповідний висновок. Згідно з висновком, за результатами комплексного визначення індивідуальних потреб було встановлено, що ОСОБА_3 не потребує надання соціальних послуг з догляду, загальна кількість балів за шкалами оцінки можливості виконання елементарних та складних дій становить 87,5. Сума балів перевищує 54 бали. Зазначений висновок 16 червня 2025 року був затверджений протоколом № 8 засідання міської комісії з комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг при Лівобережному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради. Враховуючи вищезазначене, 17 червня 2025 року управлінням було прийнято рішення за № 1306, яким визначено, що ОСОБА_1 немає права на компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на не професійній основі в зв`язку з тим, що сума балів індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг від 54 балів і вище. Вказано, що прийняте управлінням рішення №1306 від 17.06.2025 про відмову в призначенні компенсації позивачем не оскаржувалось. А тому, управління вважає, що жодних порушень вимог законодавства з боку управління в відношенні позивача не допущено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 року продовжено процесуальний строк розгляду справи на тридцять днів.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09 березня 2024 року Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 9-РС, відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», молодшого сержанта ОСОБА_1 , санітарного інструктора НОМЕР_2 окремого радіолокаційного взводу НОМЕР_3 радіотехнічного батальйону, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» через сімейні обставини, - мати інвалід 1А групи.
В подальшому, згідно із свідоцтвом про смерть від 30.07.2024, мати позивача ОСОБА_2 померла.
Батько позивача - ОСОБА_3 , 1949 р.н., є особою з інвалідністю третьої групи та згідно з висновком ЛКК №102/4 від 04.11.2024, виданого КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допопмоги №8 ДМР, за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
06.09.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу була надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку із доглядом позивача за хворим родичем, а саме, батьком ОСОБА_3 .
У подальшому, позивачу неодноразово, згідно з довідками ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.11.2024 та 25.02.2025, надавалась відстрочка з тих же підстав «догляд за хворим родичем», а саме, батьком.
Як зазначив позивач, після 08.05.2025 у нього виникла необхідність в отриманні відстрочки, оскільки згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання відстрочка діяла до 08.05.2025.
26.05.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про складання та видачу акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, долучивши необхідні документи.
23.06.2025 відповідачем на адресу позивача надана відповідь Г-25/0-2/09-25, згідно з якою останнього повідомлено про те, що: «Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (зі змінами) та Порядком складання та видачі акта про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду), затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 25.06.2024 № 5-25/6 (у редакції рішення виконкому міської ради від 01.10.2024 № 30-1/10), визначено механізм та умови обстеження комісіями із встановлення факту здійснення особами догляду (постійного догляду) при адміністраціях районів Дніпровської міської ради, за результатами яких складається відповідний акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду).
Пунктом 5 Порядку визначено, що підставами для відмови заявнику щодо складання та видачі акта є: у разі призначення та виплати компенсації (допомоги/надбавки) на догляд за особою, яка потребує догляду (постійного догляду).
01.05.2025 Вам відмовлено у призначенні компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі у зв`язку з тим, що за результатами комплексного визначення індивідуальних потреб сума балів більше ніж 54, що підтверджується повідомленням про відмову в призначенні соціальної допомоги від 17.06.2025 № 1306 виданим Лівобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради.
Враховуючи вищезазначене, комісією із встановлення факту здійснення особами догляду (постійного догляду) при адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради відмовлено у складанні акта із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.».
Позивач, не погодившись з правомірністю відмови у наданні акту, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що є загальновідомим та не потребує доказуванню, що на момент виникнення спірних правовідносин в Україні запроваджено загальну мобілізацію, у зв`язку із збройною агресією російської федерації про України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з ч.5 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Суд зазначає, що Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» врегульовано питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
Згідно з ч.7 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який серед іншого визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (далі Порядок №560).
Відповідно до пункту 61 Порядку №560, військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та не отримують компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються за встановленням факту здійснення постійного догляду із заявою у довільній формі на ім`я керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, районної у м.Києві військової адміністрації за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи, зазначеної у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за якою здійснюється догляд. У заяві повинні бути зазначені такі відомості про військовозобов`язаного, який здійснює постійний догляд: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); відомості про особу, за якою здійснюється постійний догляд (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса зареєстрованого/задекларованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).
Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до заяви, зазначеної в абзаці першому цього пункту, додають документи, визначені у підпунктах 9 і 14 додатка 5 (крім акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Районні, міські держадміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад для розгляду документів щодо встановлення факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», утворюють постійно діючу комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.
Комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду здійснює розгляд заяви протягом десяти календарних днів з дати її подання.
До складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду можуть входити депутати місцевої ради, представники виконавчих органів місцевого самоврядування, громадських організацій загальною чисельністю не менше ніж п`ять осіб.
Під час своєї роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду:
відвідує місце проживання особи, за якою здійснюється постійний догляд, зазначене у заяві військовозобов`язаного, для встановлення факту здійснення постійного догляду;
перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших осіб, які здійснюють постійний догляд за особою, зазначеною в заяві, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за особою, за якою здійснює догляд військовозобов`язаний, за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.
За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду складає та надає військовозобов`язаному акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Також, рішенням виконкому Дніпровської міської ради від 25.06.2024 № 5-25/6 затверджено Порядок складання та видачі акта про встановлення факту здійснення особами догляду (постійного догляду) (далі Порядок № 5-25/6).
Відповідно до п. 1.2. Порядку № 5-25/6 - Порядок визначає механізм та умови обстеження комісіями і: встановлення факту здійснення особами догляду (постійного догляду) прг. адміністраціях районів Дніпровської міської ради (далі - Комісії), за результатами яких складається відповідний акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) (далі - Акт).
Згідно з п. 2.3 Порядку № 5-25/6 - До заяви додаються документи, визначені у пунктах 9, 14 додатка 5 де Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Україні - від 16.05.2024 № 560, зі змінами.
Пунктом 3.7. Порядку № 5-25/6 визначено, що за результатами засідання Комісії складається протокол, який підписується головою та секретарем Комісії.
За приписами пункту 4.1. Порядку № 5-25/6 - За результатами роботи Комісія складає Акт (згідно з додатком 8 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, зі змінами).
У разі виявлення факту подання неповного пакета документів, заява не розглядається Комісією.
Відповідно до п. 5 Порядку № 5-25/6 - Підставами для відмови заявнику щодо складання та видачі Акта є:
неможливість, перешкоджання або відмова від проведення обстеження особи, за якою здійснюється догляд (постійний догляд), за місцем реєстрації / проживання;
подання заявником недостовірної, фіктивної або неповної інформації
щодо себе чи особи, за якою здійснюється догляд (постійний догляд);
подання документів не в повному обсязі;
у разі призначення та виплати компенсацій (допомоги, надбавки) на догляд за особою, яка потребує догляду (постійного догляду).
Як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2025 року до адміністрації Амур-Нижньодніпровського району звернувся із заявою ОСОБА_1 щодо встановлення факту здійснення догляду за ОСОБА_3 .
Згідно з витягом з протоколу №15 від 20.06.2025 року засідання комісії із встановлення факту здійснення особами догляду (постійного догляду) при Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, комісією було розглянута заява ОСОБА_1 щодо встановлення факту здійснення догляду за ОСОБА_3 .
Комісією було встановлено, що: « ОСОБА_3 є батьком заявника, що підтверджується свідоцтвом про народження 14.10.1981 серії НОМЕР_4 , запис 1681.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 26.05.2025 № 2025/006882830, має III групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 07.04.1987 р. серії 2-886 №058899.
За висновком ЛКК від 04.11.2024 № 102/4 виданого КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» ДМР ОСОБА_3 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 21.05.2025 № 45/10 виданий КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» ДМР ОСОБА_3 рекомендовано, який саме вид соціальної послуги не зазначено. Висновок надається для подання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.
ОСОБА_1 не отримує ніяких видів соціальної допомоги та не звертався із заявою на отримання компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, що підтверджується довідкою від 23.05.2025 № 830, виданої Лівобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради.
Додатково надано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 від 30.07.2024 року.
Пунктом 2.3. Порядку складання та видачі акта про встановлення факту здійснення особами догляду (постійного догляду), затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 25.06.2024 № 5-25/6 (у редакції рішення виконкому міської ради від 01.10.2024 № 30-1/10) визначено, що додатково подаються документи щодо наявних рішень органів соціального захисту населення про надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі за особою, за якою здійснюється догляд військовозобов`язаним за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.
01.05.2025 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі у зв`язку з тим, що за результатами комплексного визначення індивідуальних потреб сума балів більше ніж 54, що підтверджується повідомленням про відмову в призначенні соціальної допомоги від 17.06.2025 № 1306, виданим Лівобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради.».
На підставі наведеного, Комісією було вирішено відмовити ОСОБА_1 у складанні акта із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.
Також, відповідач ґрунтував відмову від 23.06.2025 року на тому, що Лівобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради (ЛУСЗН ДМР) було встановлено факт відсутності потреби ОСОБА_3 у постійному догляді (це випливає з результатів комплексного визначення індивідуальних потреб, де сума балів більше 54), що унеможливлює складання акту.
14.07.2025 представником позивач було направлено адвокатський запит на адресу відповідача з проханням надати чітку розгорнуту відповідь, на яких підставах ОСОБА_4 було відмовлено в складанні та видачі комісією із встановлення факту здійснення особами догляду (постійного догляду) при адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, акту із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.
Відповідно до відповіді відповідача від 22.07.2025, комісією із встановлення факту здійснення особами догляду (постійного догляду) було прийнято рішення про відмову у складанні та видачі акту про постійний догляд у зв`язку із тим, що Лівобережним управлінням соціального захисту населення ДМР було встановлено факт відсутності потреби ОСОБА_3 , 1949 р.н., у постійному догляді, а тому, у комісії із встановлення факту здійснення особами догляду (постійного догляду) при Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради не було правових підстав щодо видачі акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду.
Отже, відмова у призначенні компенсації винесена на підставі того, що загальна кількість балів за шкалами оцінки можливості виконання елементарних та складних дій ОСОБА_3 становить 87,5, що перевищує 54 бали, що, на переконання суд, не відповідає критеріям, необхідним для встановлення факту здійснення догляду за нею.
Відтак, матеріали справи підтвержено факт відсутності потреби ОСОБА_3 , 1949 р.н., у постійному догляді.
Позивачем у позові не зазначено про жодні порушення, вчинені відповідачем під час комплексного визначення індивідуальних потреб його батька, тобто відсутні докази невідповідності результатів оцінювання фактичним обставинам.
При цьому, суд зазначає, що висновок про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг не є предметом спору в даній адміністративній справі, тому показники, за якими здійснено комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг та визначено суму балів, суд не досліджував.
Щодо твердження позивача про те, що комісія порушила абзац 5 п. 61 Порядку № 560, не відвідавши місце проживання, суд зазначає, що обов`язок комісії відвідати місце проживання (абз. 5 п. 61 Порядку) стосується саме встановлення факту здійснення постійного догляду. Проте, наявні первинні документи від іншого уповноваженого органу (ЛУСЗН) вже свідчать про відсутність потреби особи у такому догляді.
На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач правомірно послався на наявність підстави для відмови, передбаченої п. 5 Порядку (а саме: відсутність потреби у постійному догляді за особою, за якою здійснюється догляд, згідно з комплексним визначенням індивідуальних потреб).
Як наслідок, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є правомірним, прийнятим у спосіб, визначений вказаним Порядком, а суд, з наведених позивачем в позовній заяві обґрунтувань щодо його протиправності, не встановив підстав для його скасування, що є підставою для відмови у позові.
Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.
Проте, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, в задоволенні позову слід відмовити.
Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, третя особа Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник