Справа № 200/7392/25
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року Справа№200/7392/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Трун Ольги Валентинівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним рішення, зобов`язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

24.09.2025 до Донецького окружного адміністративного суду, через систему Електронний суд, надійшов адміністративний позов адвоката Трун Ольги Валентинівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії № 78 від 18.08.2025;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням висновку викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, з 27 січня 2025 року та зарахувати до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно по п. е ст. 55 ЗУ Про пенсійне забезпечення період з 10.09.2002 по 09.06.2003, з 12.11.2017 по 26.10.2025.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що положення пункту «е» ст. 55 підлягають застосуванню у наступній редакції: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Вказав, що згідно із записами з трудової книжки, позивач набув необхідного стажу за вислугою років (25 років) станом на липень 2016 року, отже має право на призначення пенсії за вислугу років. Вважає рішення пенсійного органу протиправним.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволені позовних вимог. Відповідач вказав, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу для призначення пенсії відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугою років, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Стосовно зарахування до спеціального стажу спірних періодів роботи вказав, що зарахування до стажу за вислугу років періоду роботи після 10.10.2017 не передбачено чинним законодавством. Вважає рішення законним та обґрунтованим.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 29.09.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 06.10.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .

27.01.2025 ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугою років.

Відповідно до принципу екстериторіальності вказана заява позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 03.02.2025 № 78, відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років, у зв`язку з відсутність необхідного спеціального стажу.

Позивач оскаржила відмову у призначенні пенсії в судовому порядку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03.04.2025 у справі №200/1532/25 вирішено визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 78 від 03.02.2025 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугою років від 27.01.2025 ОСОБА_1 зарахувавши до її страхового та до стажу за вислугою років, що дає право на отримання пенсії відповідно до п. е ст. 55 Закону України № 1788, з 08.09.1989 по 20.11.1993 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126444143).

На виконання судового рішення у справі №200/1532/25, відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 , та за наслідками прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії № 78 від 18.08.2025, яке є спірним в межах цієї справи.

Так, згідно зі спірним рішенням, під час повторного розгляду заяви встановлено, що до загального страхового стажу роботи та до стажу роботи за вислугу років враховано період роботи з 08.09.1989 по 20.11.1993, з 08.02.1995 по 23.06.2001 та з 10.06.2003 по 10.10.2017. Стаж за вислугу років станом на 11.10.2017 року становить 24 роки 11 місяців 01 день, що є недостатнім для призначення пенсії, згідно п. е ст. 55 Закону 1788. Загальний страховий стаж роботи складає 35 років 07 місяців 17 днів.

При цьому, до стажу роботи за вислугу років не зараховано період роботи з 11.10.2017 по 26.01.2025, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 08.09.1989, в дитячому навчальному закладі №16 Барвінок Покровської міської ради Донецької області, оскільки зарахування до стажу за вислугу років періоду роботи після 10.10.2017 не передбачено чинним законодавством.

Зазначено, що зобов`язань щодо призначення пенсії ОСОБА_1 рішення суду не містить.

Отже, відповідачем прийнято рішення від 18.08.2025 №78 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугою років, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Дослідивши записи трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.09.1989, що видана на ім`я ОСОБА_1 , позивач зокрема, працювала:

- з 08.02.1989 по 20.11.1993 вихователем в дитячому садку № 4 (запис № 1-3);

- з 08.02.1995 по 23.06.2001 вихователем в дитячому ясла-садку «Сказка» (запис № 3-4)

- з 10.09.2002 по 09.06.2003 вихователем в дитячому садку (запис № 7-8);

- з 10.06.2003 по 26.01.2025 вихователем в дитячому садку (запис № 9-14).

Згідно з розрахунком стажу до вислуги років не зараховано періоди роботи з 10.09.2002 по 09.06.2003, з 11.10.2017 по 26.01.2025.

Не погодившись з рішенням пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом та просить суд зобов`язати відповідача призначити пенсію за вислугу років.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Пунктом 2-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Абзацами 1, 2 п. 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) право на пенсію мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом 1 пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 01.01.2016 мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку, зокрема, 55 років - які народилися з 01.01.1971.

Разом з тим, 04.06.2019 Конституційним Судом України прийнято Рішення №2-р/2019, за змістом якого:

положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а" статті 54 Закону №1788-XII, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах е, ж статті 55 Закону №1788-XII, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України;

положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Отже, Конституційний Суд України визнав зміни, внесені до статті 55 Закону №1788-XII Законами № 213-VIII та № 911-VIII, неконституційними.

На думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" до оспорюваних положень Закону №1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону №1788-XII, оскільки вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст. 51 №1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтями 54, 55 Закону №1788-XII.

Згідно з положеннями Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені (ст.151-2).

Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку (ст.152).

Отже, вказаним Рішенням Конституційного Суду України відновлено дію, зокрема, пунктів "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону №1788-XII, які з 04.06.2019 є чинними у редакції до внесення змін Законами №213-VIII та №911-VIII.

Відповідно до статті 51 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Отже, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

Таким чином, втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, внаслідок чого, не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Згідно з пунктом "е" статті 55 Закону №1788-XII (в редакції до внесення змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Таким чином, відновлення дії попередньої редакції нормативно-правового акта, зокрема, пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, до внесення змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII спричиняє колізію правозастосування з огляду на чинність такої норми у редакції Законів № 213-VIII та № 911-VIII. Ця колізія має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (статті 3, 8 Конституції України та стаття 6 КАС України) в частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав.

Такий підхід до розуміння наслідків визнання неконституційними нормативно-правових актів (або окремих положень) та усунення колізії, що виникла внаслідок цього, забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України.

Отже, з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 04.09.2019 №2-р/2019 відновлено право особи, в тому числі і позивача, на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, яка станом на момент звернення до Пенсійного органу має від 25 до 30 років спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Така особа має право на призначення пенсії за вислугу років, незалежно від її віку.

Так, на момент звернення із заявою про призначення пенсії (27.01.2025) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) досягла 55-річного віку.

Згідно зі спірним рішенням № 78 від 18.08.2025, на момент звернення позивача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII її страховий стаж становив 35 років 07 місяців 017 днів, стаж за вислугу років станом на 11.10.2017 24 роки 11 місяців 01 день.

Згідно з розрахунком стажу, до спеціального стажу позивача не зараховано період роботи з 10.09.2002 по 09.06.2003 без зазначення підстав у спірному рішенні.

Як встановлено судом вище, у період з 10.09.2002 по 09.06.2003 позивач працювала вихователем у Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» (запис №7-8).

Відомості про роботу в шкільному або дошкільному навчальному закладі записи трудової книжки не містять, додаткові документи підтверджуючі роботу у зазначений вище період в навчальному закладі в матеріалах справи відсутні.

Отже підстави для зарахування періоду роботи з 10.09.2002 по 09.06.2003 без надання додаткових доказів (довідки про підтвердження періоду роботи у навчальному закладі) відсутні.

Таким чином, відповідач правомірно не зарахував до спеціального стажу період роботи з 10.09.2002 по 09.06.2003.

Стосовно не зарахування періоду роботи з 12.11.2017 по 26.10.2025 до спеціального трудового стажу період роботи позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, суд зазначає, що розрахунком стажу підтверджується не зарахування до спеціального стажу періоду роботи, починаючи з 11.10.2017.

Так, як встановлено судом вище, згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.09.1989, позивач зокрема, працювала з 10.06.2003 по 26.01.2025 вихователем в «Дошкільному навчальному закладі №35 «Світанок» (запис № 9-14).

Трудова книжка також містить записи щодо зміни назви дошкільного навчального закладу.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (далі Перелік №909), до нього включена робота в дошкільних навчальних закладах всіх типів, а саме: директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів інклюзивних групах, музичні керівники,

вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.

Згідно з приміткою 2 Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка міститься у постанові від 24.12.2019 у справі № 462/2743/17 на спірні правовідносини розповсюджується також дія Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963, який відносить посаду «вихователь» до педагогічних посад.

Отже, посада вихователь є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто, працівником освіти, та має право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи.

Таким чином, період роботи з 11.10.2017 по 26.01.2025 протиправно не зараховано до спеціального стажу позивача.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням 26.01.2025, підстави для зарахування до стажу роботи період з 27.01.2025 по 26.10.2025 (як просить позивач) відсутні.

В цьому випадку, суд вважає за необхідне, з урахуванням положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог, та зобов`язати відповідача зарахувати до спеціального стаду період роботи з 11.10.2017 по 26.01.2025

Враховуючи викладене, наявними доказами підтверджується наявність у позивача понад 30 років спеціального страхового стажу, який відповідно до положень пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII є достатнім (від 25 до 30 років) для призначення позивачу такої пенсії.

При цьому, суд зазначає, що відповідача у спірному рішенні на відсутність у позивача спеціального страхового стажу роботи станом на 11.10.2017 є необґрунтованим та безпідставним, оскільки редакція пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, яка передбачає наявність у особи станом на 11.10.2017 спеціального страхового стажу роботи, визнана неконституційною Рішенням Конституційного Суду України від 04.09.2019 №2-р/2019.

Зважаючи на наведене, відмовляючи у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідач діяв протиправно.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням висновку викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019, з 27.01.2025, суд зазначає, що з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 78 від 18.08.2025 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 27.01.2025 (з дня звернення із заявою про призначення пенсії), зарахувавши до спеціального стажу період роботи з 11.10.2017 по 26.01.2025.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене вище, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з матеріалами справи позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.

При цьому, ураховуючи, що рішення відповідача визнано судом протиправним та зобов`язано призначити пенсію з урахуванням спірного періоду, суд вважає, що судовий збір за одну немайнову вимогу у сплаченому розмірі підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії № 78 від 18.08.2025 ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (місцезнаходження: м. Полтава, вул. Гоголя, б. 34; ) призначити пенсію ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням висновку викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019, з 27.01.2025, зарахувавши до спеціального стажу період роботи з 11.10.2017 по 26.01.2025.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (місцезнаходження: м. Полтава, вул. Гоголя, б. 34; ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв