Справа № 480/9661/24
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 листопада 2025 року Справа № 480/9661/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глазька С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Конотопської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, Комунального некомерційного підприємства Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня імені академіка Михайла Давидова» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Конотопської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, у якій просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення Конотопської міжрайонної медико - соціальної експертної комісії, що оформлене довідкою № 56 про невизнання інвалідом ОСОБА_1 , складеної за результатом проведеного медичного огляду Конотопською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією 19.06.2024 та медичного огляду 19.07.2024, проведеного Сумською обласною медико-соціальною експертною комісією № 1;
- зобов`язати Конотопську міжрайонну медико-соціальну експертну комісію повторно провести огляд ОСОБА_1 для прийняття рішення про визнання її особою з інвалідністю;
- зобов`язати Конотопську міжрайонну медико-соціальну експертну комісію вирішити питання про встановлення групи інвалідності ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки та висновків суду, наданої судом у рішенні;
- зобов`язати Конотопську міжрайонну медико-соціальну експертну комісію визнати ОСОБА_1 особою з інвалідністю.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Конотопської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, оформлене довідкою № 56, яким позивача не визнано особою з інвалідністю, є протиправним, оскільки прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, без належного дослідження наданих медичних документів, формально, без урахування фактичного стану здоров`я позивача та динаміки перебігу хвороби.
Позивач зазначає, що з 2011 року страждає на тяжке хронічне захворювання центральної нервової системи розсіяний енцефаломієліт з тетрапарезом, більш вираженим у нижніх кінцівках, нейрогенним сечовим міхуром, вираженим цефалгічним та церебрастенічним синдромами. У 2013, 2014 та 2015 роках МСЕК визнавала її особою з інвалідністю ІІІ групи. Попри наявність стійких функціональних порушень та відсутність покращення стану здоров`я, у 2024 році МСЕК без належного обґрунтування відмовила у продовженні інвалідності.
Позивач вказує, що оскаржуване рішення містить низку порушень: невідповідність дат у довідці та акті огляду, неповне заповнення форм документів, відсутність протоколу засідання комісії, неналежне мотивування прийнятого висновку. Крім того, під час розгляду не було забезпечено її право на участь у засіданні МСЕК та надання пояснень, що порушує принципи змагальності й справедливості адміністративної процедури.
На думку позивача, висновок МСЕК не відповідає фактичним обставинам справи, а прийняте рішення суперечить положенням Постанови Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 року «Про затвердження Положення про медико-соціальну експертизу», Наказу МОЗ № 561 від 05.09.2011, а також вимогам Конституції України та Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».
Позивач вважає, що відповідач не надав жодних обґрунтованих медичних чи правових підстав для невизнання її особою з інвалідністю, а відтак просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 11.11.2024 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також вказаною ухвалою зобов`язано відповідача надати пояснення та докази на підставі яких позивача було не визнано особою з інвалідністю, що оформлено довідкою № 56.
Ухвалою суду від 02.09.2025 у даній справі судом витребовувались докази.
Ухвалою суду від 02.10.2025 у даній справі судом відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про заміну відповідача у справі № 480/9661/24 на його правонаступника. Також вказаною ухвалою залучено до участі у справі № 480/9661/24 у якості співвідповідача Комунальне некомерційне підприємство Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня імені академіка Михайла Давидова».
Відповідач Конотопська міжрайонна медико-соціальна експертна комісія, яка є структурним підрозділом Сумського обласного центру медико-соціальної експертизи, а також сам Обласний комунальний заклад "Сумський обласний центр медико-соціальної експертизи", заперечуючи проти задоволення позову, надіслали на адресу суду відзив (один за підписом двох посадових осіб), у якому зазначали, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки рішення МСЕК про невизнання позивача особою з інвалідністю прийнято в межах наданих повноважень, на підставі повного аналізу наданих медичних документів та відповідно до чинного законодавства.
Відповідач зазначив, що медико-соціальна експертиза позивача проведена відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 «Про затвердження Положення про медико-соціальну експертизу», Наказу МОЗ України № 561 від 05.09.2011 року, а також з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 року № 1338 «Про запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи».
Згідно з наданими на експертизу документами, а також результатами огляду, у позивача встановлено лише легкі, незначні порушення функцій організму, які не призводять до суттєвого обмеження життєдіяльності, пересування чи самообслуговування. Отже, підстав для встановлення групи інвалідності не виявлено.
У відзиві підкреслено, що медико-соціальна експертиза проводиться з метою визначення ступеня стійкого порушення функцій організму, а не для підтвердження діагнозу. Визначення групи інвалідності є компетенцією комісії, яка оцінює ступінь обмеження життєдіяльності за медичними критеріями, установленими наказом МОЗ № 402 від 14.08.2008 «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності».
Відповідач зауважив, що раніше встановлена позивачу група інвалідності у 20132015 роках не створює безумовних правових наслідків для наступних періодів, оскільки рішення МСЕК ухвалюються на підставі актуального стану здоров`я, який може змінюватися.
Конотопська МСЕК також наголосила, що під час огляду позивачки були розглянуті всі надані документи, оцінено дані анамнезу, результати обстежень, консультацій спеціалістів, після чого колегіально прийнято рішення про відсутність підстав для встановлення інвалідності.
З урахуванням викладеного, Конотопська міжрайонна МСЕК просила суд у задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 104-114).
На вказаний відзив позивач надала відповідь, у якій зазначила, що доводи, викладені Конотопською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією, є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами та спрямовані на виправдання формально прийнятого рішення.
Позивач вказала, що у відзиві відповідачем не наведено жодних медичних аргументів або документів, які б спростовували встановлені діагнози чи свідчили про покращення стану здоров`я. Відповідач не надав протоколу засідання МСЕК, журналу реєстрації засідань чи доказів участі позивача у розгляді питання, чим порушив вимоги пунктів 1920 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 року.
На думку позивача, рішення МСЕК є немотивованим, прийнятим без повного дослідження наданих медичних документів, у тому числі висновків профільних лікарів-невропатологів, результатів МРТ, ЕНМГ та інших обстежень, які підтверджують стійкі порушення функцій організму.
Позивач наголосила, що стан її здоров`я не покращився, а, навпаки, спостерігається негативна динаміка перебігу захворювання посилення тетрапарезу, порушення функцій тазових органів, підвищення рівня больового синдрому. За таких обставин рішення МСЕК про відсутність інвалідності суперечить як фактичним медичним даним, так і критеріям, визначеним пунктом 27 Положення № 1317, яким передбачено встановлення ІІІ групи інвалідності при помірних стійких порушеннях функцій організму.
Крім того, позивач вважає посилання відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України № 1338 від 15.11.2024 року безпідставним, оскільки на час ухвалення спірного рішення ця постанова ще не набула чинності, а тому не могла бути застосована до її випадку.
З урахуванням наведеного, позивач просила суд відхилити доводи відповідача як необґрунтовані та задовольнити позов у повному обсязі (а.с.146-149).
Відповідач Комунальне некомерційне підприємство Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня імені академіка Михайла Давидова» також, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, надіслав відзив, у якому зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки дії медичного закладу були правомірними, а направлення позивача на медико-соціальну експертизу здійснено у суворій відповідності до вимог чинного законодавства.
Відповідач вказав, що лікарсько-консультаційна комісія (ЛКК) лікарні, розглянувши надані медичні документи, результати обстежень і консультативні висновки спеціалістів, встановила відсутність ознак стійкого порушення функцій організму, що обмежують життєдіяльність позивача в ступені, необхідному для встановлення групи інвалідності. На підставі цього позивача було направлено до Конотопської МСЕК для подальшої експертної оцінки стану здоров`я.
У відзиві зазначено, що лікарня діяла виключно в межах своїх повноважень, передбачених Положенням про лікарсько-консультаційні комісії, затвердженим наказом МОЗ України № 189 від 05.06.1997 року, та Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 року. Висновок ЛКК не є рішенням про встановлення чи невстановлення інвалідності, а лише є підставою для направлення до МСЕК, тому доводи позивача про неправомірність дій лікарні є безпідставними.
Крім того, відповідач наголосив, що усі медичні документи, надані позивачем, були прийняті, розглянуті та долучені до направлення без жодних порушень, а тому твердження про неналежне оформлення направлення або неповноту обстеження не відповідають дійсності.
Відповідач також послався на те, що КНП «Конотопська ЦРЛ» не є органом, уповноваженим приймати рішення щодо встановлення або відмови у встановленні інвалідності, а відтак не може бути належним відповідачем у цій справі.
З урахуванням наведеного, КНП «Конотопська центральна районна лікарня імені академіка Михайла Давидова» просило суд відмовити у задоволенні позову повністю як безпідставного та необґрунтованого (а.с.194-196).
На вказаний відзив позивач надала відповідь, у якій зазначила, що доводи, викладені Комунальним некомерційним підприємством Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня імені академіка Михайла Давидова», не відповідають фактичним обставинам справи та спрямовані на уникнення відповідальності за неналежне оформлення медичної документації, яка стала підставою для прийняття МСЕК спірного рішення.
Позивач вказала, що при направленні її на медико-соціальну експертизу лікарня допустила порушення порядку проведення попереднього медичного обстеження, передбаченого пунктом 17 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 року, оскільки не забезпечила повного обсягу досліджень, не надала усіх необхідних висновків профільних спеціалістів і не здійснила об`єктивної оцінки ступеня стійких порушень функцій організму.
На думку позивача, саме неналежне виконання лікарнею своїх обов`язків щодо якісного та повного обстеження пацієнта спричинило формальний характер висновків МСЕК, які надалі були покладені в основу рішення про невизнання її особою з інвалідністю.
Позивач також зауважила, що лікарня, як заклад, який видав направлення, несе відповідальність за достовірність і повноту медичних даних, що вносяться до форми № 088/о «Направлення на МСЕК», а відсутність належним чином оформлених висновків і розбіжності в датах документів свідчать про неналежну організацію процесу підготовки документів для експертизи.
Позивач підкреслила, що її не було належним чином поінформовано про результати засідання лікарсько-консультаційної комісії та не надано можливості ознайомитися з матеріалами, що порушує принцип гласності та права пацієнта, визначені Основами законодавства України про охорону здоров`я.
З урахуванням викладеного позивач просила суд не брати до уваги доводи лікарні, оскільки вони не спростовують обставин, викладених у позовній заяві, та не підтверджують правомірності дій медичного закладу під час підготовки документів для направлення до МСЕК, а відтак задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
З матеріалів справи судом встановлено, що
ОСОБА_1 з 2011 року перебуває під наглядом неврологів у зв`язку з діагнозом розсіяний енцефаломієліт із тетрапарезом, більш вираженим у нижніх кінцівках, нейрогенним сечовим міхуром, цефалгічним і церебрастенічним синдромами (як зазначає позивач).
У 2013, 2014 та 2015 роках позивач проходила медико-соціальну експертизу, за результатами якої їй встановлювалася ІІІ група інвалідності у зв`язку зі стійким помірним порушенням функцій організму.
Після закінчення строку дії попередньої довідки позивач продовжувала лікування, проходила обстеження та консультування у профільних спеціалістів (як зазначає позивач), однак до 2024 року повторно не зверталася для встановлення інвалідності.
У червні 2024 року, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, ОСОБА_1 звернулася до Комунального некомерційного підприємства Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня імені академіка Михайла Давидова» для проходження медичного обстеження та вирішення питання про направлення на МСЕК.
За результатами розгляду поданих документів лікарсько-консультаційна комісія (ЛКК) зазначеного закладу охорони здоров`я 14 червня 2024 року оформила направлення на медико-соціальну експертизу, яке було зареєстровано за № 626 у журналі вхідної кореспонденції Конотопської міжрайонної МСЕК (а.с.31).
19 червня 2024 року Конотопська міжрайонна медико-соціальна експертна комісія провела медико-соціальний огляд позивача, за результатами якого складено акт огляду та оформлено довідку № 56, відповідно до якої ОСОБА_1 не визнано особою з інвалідністю (а.с.27).
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернулася до Сумської обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 для проведення повторного (контрольного) огляду.
19 липня 2024 року зазначена комісія здійснила експертизу позивача, за результатами якої рішення Конотопської МСЕК було залишено без змін, а позивача знову не визнано особою з інвалідністю, акт 669 (а.с.41).
Надалі ОСОБА_1 подала скаргу до Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України, однак на час розгляду цієї справи відповіді на скаргу не отримала.
Вважаючи, що рішення обох МСЕК прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, без урахування наданих медичних документів, зокрема висновків фахівців-неврологів, результатів МРТ та ЕНМГ-досліджень, позивач звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом у даній справі.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII (далі Закон №875-XII) особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (стаття 3 Закону №875-XII).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) медико-соціальна експертиза встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації, визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі Положення про медико-соціальну експертизу).
Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п. 3 Положення про медико-соціальну експертизу).
Відповідно до п. 4 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Положенням (п. 10) визначено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються комісії загального та спеціалізованого профілів; до складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.
Пунктами 11, 15, 17 Положення про медико-соціальну експертизу передбачено, що комісії визначають, зокрема, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання та інші показники.
Комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.
Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму.
Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою (п. 19 Положення про медико-соціальну експертизу).
Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 № 561 (далі Інструкція №561).
Так, згідно з п. 1.10 Інструкції №561, при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму; необхідні лабораторні, функціональні та інші методи дослідження усіма членами комісії; оцінювання ступеня обмеження життєдіяльності.
Порядок і строки оскарження рішень МСЕК визначені Положенням: у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії, особа має право подати протягом місяця письмову заяву до відповідної обласної (республіканської) чи центральної міської комісії або до того органу, в якому здійснювався огляд; комісія, що проводила огляд, надсилає у триденний строк після надходження запиту всі наявні документи для повторного розгляду (п. 23 Положення); рішення обласної (центральної) комісії може бути оскаржене до МОЗ (п. 24 Положення).
Процедурні питання щодо проведення медико-соціальної експертизи регламентуються Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, та Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561.
Згідно з пунктом 19 Положення №1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2024 року Конотопською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією складено Акт огляду №616, у якому зафіксовано результати медико-соціального обстеження ОСОБА_1 , зазначено основний та супутні діагнози, визначено ступінь обмеження життєдіяльності та зроблено висновок про відсутність підстав для встановлення групи інвалідності. Зазначений акт відповідає встановленій формі, містить усі необхідні реквізити, підписаний головою та членами комісії, засвідчений печаткою МСЕК.
У подальшому, на підставі звернення позивача 19 липня 2024 року Сумською обласною медико-соціальною експертною комісією №1 проведено повторний огляд, за результатами якого складено Акт огляду №669, яким рішення Конотопської міжрайонної МСЕК залишено без змін. Цей акт також відповідає встановленій формі, містить дані про діагноз, висновки комісії, підписаний головою та членами комісії та засвідчений печаткою.
Крім того, відповідачем до матеріалів справи надано Журнал протоколів засідань Конотопської міжрайонної МСЕК №6, який містить відповідний протокол засідання відносно ОСОБА_1 , де зазначено дату огляду, діагноз, короткий опис результатів експертного розгляду, підписи голови та членів комісії, а також примітку про складання довідки №56 від 25.07.2024 року.
Досліджені документи підтверджують, що рішення МСЕК ухвалювалися у колегіальному порядку, у межах повноважень та за процедурою, встановленою законодавством.
Доводи позивача про те, що акти МСЕК складені з порушенням форми, містять нерозбірливий текст або не містять обґрунтування прийнятого рішення, спростовуються змістом самих документів, які наявні в матеріалах справи. З актів №616 та №669 убачається, що комісії зазначили діагноз, дані обстежень, висновки щодо ступеня обмеження життєдіяльності. Тексти актів придатні для прочитання та оцінки змісту висновків комісії.
Посилання позивача на те, що у довідці МСЕК №56 зазначено невірну дату огляду (14.06.2024 замість 19.06.2024), суд оцінює як технічну описку, оскільки інші документи (акти №616, протокол засідання, журнал №6) узгоджено підтверджують, що огляд відбувся саме 19.06.2024. Така описка не може вплинути на законність рішення комісії та не може бути самостійною підставою для його скасування.
Щодо доводів позивача про неналежне дослідження її медичних документів та неврахування діагнозів, суд зазначає, що оцінка медичних показань, ступеня порушення функцій організму, визначення діагнозу та ступеня обмеження життєдіяльності належать виключно до компетенції медико-соціальних експертних комісій і не можуть бути замінені судовою оцінкою.
З огляду на положення статті 2 КАС України щодо меж судового контролю, суд не вправі підміняти собою спеціалізований орган у питанні визначення діагнозу та придатності до праці або встановлення інвалідності, оскільки це належить до повноважень МСЕК.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом, зокрема у постановах від 25.09.2018 у справі №804/800/16, від 12.10.2021 у справі №280/4820/19 та від 29.12.2021 у справі №638/2723/16-а, де зазначено, що суди при розгляді спорів щодо рішень МСЕК мають перевіряти лише дотримання процедури прийняття рішення, а не правильність медичного висновку по суті.
Щодо посилань позивача на те, що вона раніше тривалий час мала встановлену групу інвалідності, суд бере до уваги пояснення відповідача, викладені у відзиві, що попередні рішення про встановлення групи інвалідності приймалися у 20132015 роках на підставі медичних документів того періоду, а під час огляду у 2024 році комісія встановила іншу медичну динаміку та інший стан здоров`я, який не дає підстав для встановлення інвалідності. Відтак, відсутність у позивача на теперішній час групи інвалідності є результатом нового медичного обстеження, а не скасування раніше встановлених рішень.
Щодо посилання позивача на те, що відповідач не надав доказів проведення колегіального засідання або протоколів, суд відзначає, що відповідний протокол наявний у журналі засідань МСЕК №6, де зазначено склад комісії, дату засідання, діагноз, результати експертного розгляду та примітку про видачу довідки №56.
Доводи позивача щодо відсутності підписів або печаток спростовуються копіями актів №616 та №669, долученими до справи, які містять підписи голови та членів комісії і засвідчені печатками.
Посилання позивача на те, що відзиви відповідачів слід вважати неподаним, суд відхиляє, оскільки відзиви оформлено відповідно до вимог статті 162 КАС України, підписані уповноваженими особами. Підстав для визнання їх неподаними суд не встановив. Повноваження осіб, які підписали відзиві у даній справі підтверджуються виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.127, 197), а також наказом від 12.12.2006 №118-ос (а.с.128).
Щодо доводів позивача про наявність у неї певного захворювання, що, на її думку, свідчить про інвалідність, суд зазначає, що вирішення питання про відповідність конкретного діагнозу критеріям встановлення інвалідності віднесено до компетенції медико-соціальних експертних комісій та Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України, до якої позивач вже звернулася зі скаргою. Вирішення цього питання (скарги до Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України) не є предметом розгляду даної справи.
Щодо доводів позивача про незаконне застосування Постанови Кабінету Міністрів України №1338 від 15.11.2024 позивач у своїй відповіді на відзив вказала, що посилання відповідача на зазначену Постанову є безпідставним, оскільки на час ухвалення спірного рішення вона ще не набула чинності, а тому не могла бути застосована до її випадку. На думку позивача, використання положень нечинного нормативного акта при вирішенні питання про встановлення інвалідності є істотним порушенням законодавства та свідчить про протиправність рішення МСЕК.
Суд перевірив наведений довід і встановив, що відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1338 «Про запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» від 15.11.2024 року, зазначена постанова набирає чинності через три місяці з дня її опублікування. На момент проведення медико-соціального огляду позивача 19.06.2024 року, а також повторного огляду 19.07.2024 року, дана постанова ще не діяла і не могла бути використана як правова підстава для прийняття рішень комісіями.
Разом із тим, досліджені судом акти огляду №616 та №669, а також довідка №56 не містять жодних посилань на застосування положень Постанови №1338 або на нову методологію оцінювання повсякденного функціонування. Комісії при ухваленні рішень керувалися чинними на той момент актами Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 року, та Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом МОЗ України №561 від 05.09.2011 року.
Отже, навіть якщо відповідач формально послався у відзиві на Постанову №1338, це не вплинуло на зміст і правову природу оскаржуваного рішення МСЕК, а тому суд розцінює даний довід позивача як формально обґрунтований, але такий, що не має істотного значення для вирішення спору по суті.
Щодо доводів позивача про порушення її права на участь у засіданні МСЕК позивач зазначала, що під час проведення експертного розгляду МСЕК їй не було забезпечено право особистої участі в засіданні комісії та можливості надати пояснення, що, на її думку, порушує принцип гласності й змагальності адміністративної процедури.
Суд установив, що відповідно до пункту 19 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317, комісія проводить засідання у повному складі й колегіально приймає рішення, але зазначене положення не встановлює обов`язкової присутності особи під час колегіального засідання, якщо медико-соціальний огляд уже проведено, а всі необхідні документи подано до розгляду.
У таких випадках, згідно з пунктом 22 зазначеного Положення, комісія може ухвалювати рішення на підставі медичних документів, без додаткового виклику особи, якщо немає потреби у повторному обстеженні.
З матеріалів справи вбачається, що позивач була особисто оглянута Конотопською МСЕК 19.06.2024, що підтверджується актом огляду №616, підписаним нею власноруч. Доказів того, що рішення ухвалювалося без проведення 19.06.2024 огляду, суду не надано.
При цьому факт отримання довідки №56 про результати експертизи позивачем не заперечується, що свідчить про реалізацію її права на ознайомлення з прийнятим рішенням комісії.
Таким чином, доводи позивача про порушення права на участь у засіданні МСЕК не знайшли свого підтвердження і не можуть бути визнані обґрунтованими.
Отже, аналізуючи сукупність доказів, суд доходить висновку, що відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства при проведенні медико-соціальної експертизи, рішення комісії прийнято колегіально, у межах компетенції та за встановленою процедурою.
Доводи позивача про неналежне дослідження доказів, невірність медичного висновку, розбіжності у діагнозах або описки у документах не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і не є підставами для визнання дій МСЕК протиправними.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, то судові витрати, понесені цим суб`єктом, з іншої сторони не стягуються, якщо суд не встановить, що позов подано без належних підстав або що інша сторона зловживала процесуальними правами.
З огляду на ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення відповідачами будь-яких судових витрат, підстав для їх розподілу немає.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Конотопської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії та Комунального некомерційного підприємства Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня імені академіка Михайла Давидова» про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання провести повторну медико-соціальну експертизу - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько