Справа № 607/5861/25
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 607/5861/25 пров. № А/857/17680/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Тучапської Д.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції Холява О.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП в Тернопільській області ДПП), в якому просив: скасувати постанову серії ЕНА № 4266225 від 14 березня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн; закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення ухвалена із порушенням чинного законодавства, висновки інспектора є необгрунтованими й такими, що не відповідають дійсності. Вказує, що інспектор помилково визначила маневр водія як поворот ліворуч, в той час як водій перебував на вул. Вояків Дивізії Галичина, в дозволений спосіб рухаючись від вул. С. Бандери в сторону вул. Руської, здійснив поворот праворуч, в подальшому здійснив зупинку, продовжив рух та був зупинений працівниками поліції. Із відеозапису встановити дані відомості неможливо, також неможливо встановити марку, модель, номерний знак транспортного засобу, який здійснює поворот ліворуч та неможливо ідентифікувати водія. Відсутні докази того, що водій проїжджав повз знак 4.1 та мав можливість ознайомитись із ним, оскільки на місці події був затор в обидві сторони, а транспортний засіб первинно здійснив виїзд з прилеглої території до початку відеофіксації з якої взагалі не оглядається ні знак 4.1, ні будь-які інші знаки на даній ділянці дороги. Вважає, що на вказаній ділянці дороги фактично наявна неналежна організація дорожнього руху. Разом з тим, відеозапис підтверджує, що даний знак встановлений в спосіб, який унеможливлює його оглядовість та через рух попереду великогабаритних транспортних засобів є фактично непомітним та вичерпує свою дію на перехресті вулиць Бандери-Вояків Дивізії Галичина, тобто ще до повороту ліворуч. Крім того, знак суперечить розмітці нанесеній на дорожнє покриття. Станом на час події дорожня розмітка яка б забороняла рух на місці події була відсутня, що підтверджується, зокрема, відеозаписом наданим працівниками поліції для огляду на місці розгляду справи про адмінправопорушення. Навпаки, переривчаста лінія дорожньої розмітки вказує на право водія повороту ліворуч. Обвинувачення було незрозумілим, оскільки на початку розмови інспектор повідомив про начебто порушення вимог дорожньої розмітки, а лише згодом про начебто порушення знаків, що суттєво впливає на способи захисту. На клопотання позивача інспектор відмовився оглядати затверджену схему руху на даній ділянці дороги перед винесенням постанови. Однак в постанові немає відомостей про технічний засіб, яким здійснено такий відеозапис, а лише зазначено д.н.з. транспортного засобу у якому начебто був розмішений відеореєстратор. Під час розгляду справи про адмінправопорушення інспектор патрульного поліції не розглянув клопотання про відвід з огляду на те, що інспектор оголосив рішення про притягнення до відповідальності ще до початку розгляду справи по суті. Вказує, що розгляд справи проводився фактично колегіально двома поліцейськими, один із яких надавав вказівки іншому, що не передбачено КУпАП та підтверджується відеозаписом. Відповідно до відеозапису дорожня обстановка в конкретному випадку вказувала на наявність затору та загальноприйнятні дії водіїв з приводу оптимізації дорожнього руху в дозволений законом спосіб.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові, представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено диск із відеозаписом, оглядом якого підтверджується факт порушення вимог дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо», а саме здійснення повороту ліворуч з 28 по 31 секунду. Також відеозаписом зафіксовано наявність дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» та д.н.з. транспортного засобу позивача, а також суцільну лінію дорожньої розмітки з пунктирною лінією, яка знаходиться не зі сторони керованого позивачем транспортного засобу, та забороняє здійснювати її перетин. Жодних доказів, які б спростовували винність позивача в скоєнні адміністративних правопорушень позивачем суду не надано. При вказаних обставинах, суд першої інстанції вважав, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, а заявлені вимоги та викладені позивачем і його представником доводи є безпідставними та необґрунтованими, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що інспектор помилково визначила маневр водія як поворот ліворуч, в той час як водій перебував на вул. Вояків Дивізії Галичина, в дозволений спосіб рухаючись від вул. С. Бандери в сторону вул. Руської, здійснив поворот праворуч, в подальшому здійснив зупинку, продовжив рух та був зупинений працівниками поліції. Із відеозапису встановити дані відомості неможливо, також неможливо встановити марку, модель, номерний знак транспортного засобу, який здійснює поворот ліворуч та неможливо ідентифікувати водія. Відсутні докази того, що водій проїжджав повз знак 4.1 та мав можливість ознайомитись із ним, оскільки на місці події був затор в обидві сторони, а транспортний засіб первинно здійснив виїзд з прилеглої території до початку відеофіксації з якої взагалі не оглядається ні знак 4.1, ні будь-які інші знаки на даній ділянці дороги. Вважає, що на вказаній ділянці дороги фактично наявна неналежна організація дорожнього руху. Разом з тим, відеозапис підтверджує, що даний знак встановлений в спосіб, який унеможливлює його оглядовість та через рух попереду великогабаритних транспортних засобів є фактично непомітним та вичерпує свою дію на перехресті вулиць Бандери-Вояків Дивізії Галичина, тобто ще до повороту ліворуч. Крім того, знак суперечить розмітці нанесеній на дорожнє покриття. Станом на час події дорожня розмітка яка б забороняла рух на місці події була відсутня, що підтверджується, зокрема, відеозаписом наданим працівниками поліції для огляду на місці розгляду справи про адмінправопорушення. Навпаки, переривчаста лінія дорожньої розмітки вказує на право водія повороту ліворуч. Обвинувачення було незрозумілим, оскільки на початку розмови інспектор повідомив про начебто порушення вимог дорожньої розмітки, а лише згодом про начебто порушення знаків, що суттєво впливає на способи захисту. На клопотання позивача інспектор відмовився оглядати затверджену схему руху на даній ділянці дороги перед винесенням постанови. Однак в постанові немає відомостей про технічний засіб, яким здійснено такий відеозапис, а лише зазначено д.н.з. транспортного засобу у якому начебто був розмішений відеореєстратор. Під час розгляду справи про адмінправопорушення інспектор патрульного поліції не розглянув клопотання про відвід з огляду на те, що інспектор оголосив рішення про притягнення до відповідальності ще до початку розгляду справи по суті. Вказує, що розгляд справи проводився фактично колегіально двома поліцейськими, один із яких надавав вказівки іншому, що не передбачено КУпАП та підтверджується відеозаписом. Відповідно до відеозапису дорожня обстановка в конкретному випадку вказувала на наявність затору та загальноприйнятні дії водіїв з приводу оптимізації дорожнього руху в дозволений законом спосіб.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог. Вказує, що до матеріалів справи у суді першої інстанції долучено відеозапис із автомобільного реєстратора службового ТЗ 119807 (вписаний в постанову в графі 7. «До постанови додаються»), де чітко зафіксовано факт порушення вимог дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо», а саме здійснення повороту ліворуч з 28 по 31 секунду, також відеозаписом зафіксовано наявність дорожнього знаку, факт порушення та д.н.з. ТЗ позивача, а також суцільну лінію дорожньої розмітки з пунктирною лінією, яка знаходиться не зі сторони керованого позивачем ТЗ, та забороняє здійснювати її перетин (поворот ліворуч),

Учасники справи у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою серії ЕНА № 4266225 від 14 березня 2025 року, прийнятою поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області капралом поліції Пришляк Н.Б., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн за те, що він 14 березня 2025 року о 09:08 год., керуючи транспортним засобом HONDA CR - V д.н.з. НОМЕР_1 по вул. С. Бандери, 2 в м. Тернополі, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо», та здійснив рух ліворуч, чим порушив п.8.4 (г) ПДР Порушення вимог наказових знаків.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно із п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Положенням п.8.1 ПДР України визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.8.4 (г) ПДР України дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема, наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення вимог наказових знаків.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4266225 від 14 березня 2025 за твердженням відповідача відбулося через допущене позивачем керування транспортним засобом HONDA CR - V д.н.з. НОМЕР_1 по вул. С. Бандери, 2 в м. Тернополі, не виконавши вимогу дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо», та здійснення руху ліворуч, чим порушено п.8.4 (г) ПДР Порушення вимог наказових знаків.

В обґрунтування своїх вимог скаржник, у позовній заяві та апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова серії ЕНА №4266225, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, винесена з порушенням норм ст.283 КУпАП, висновки інспектора є недоведеними, необґрунтованими і такими, що не відповідають дійсності.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові, представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено диск із відеозаписом, оглядом якого підтверджується факт порушення вимог дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо», а саме здійснення повороту ліворуч з 28 по 31 секунду. Також відеозаписом зафіксовано наявність дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» та д.н.з. транспортного засобу позивача, а також суцільну лінію дорожньої розмітки з пунктирною лінією, яка знаходиться не зі сторони керованого позивачем транспортного засобу, та забороняє здійснювати її перетин.

Колегія суддів зауважує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, надав суду належні і допустимі докази, що свідчать про правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи, зазначені в апеляційній скарзі, які є аналогічними доводам позовної заяви, згідно яких заперечується вина позивача у вчиненому правопорушенні, оскільки дані твердження не доведені та спростовуються даними, які містяться у постанові у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4266225 від 14 березня 2025 року та оглядом відеозапису, яким підтверджується факт вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Посилання скаржника на неналежну організацію руху та невідповідність встановлення знаку 4.1.до ДСТУ спростовуються долученою відповідачем до матеріалів справи Схемою ОДР вул.Руська (шляхопровід) від 01.04.2024 (а.с.20).

Також необгрунтованими є доводи скаржника на те, що в оскаржуваній постанові відсутні посилання на докази вчинення правопорушення, оскільки відповідачем у суді першої інстанції до матеріалів справи долучено відеозапис з автомобільного реєстратора службового ТЗ 119807 (вписаний в постанову в графі 7. «До постанови додаються»).

Посилання скаржника на те, що він перебував на вул. Вояків Дивізії Галичина, в дозволений спосіб рухаючись від вул. С. Бандери в сторону вул. Руської, здійснивши поворот праворуч, спростовуються вищевказаним відеозаписом, яким підтверджується здійснення автомобілем позивача повороту ліворуч з 28 по 31 секунду.

Жодних доказів, які б спростовували вину позивача в скоєнні адміністративного правопорушення скаржником не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, про те, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, а заявлені вимоги та викладені позивачем доводи є безпідставними та необґрунтованими, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 квітня 2025 року у справі № 607/5861/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін