Справа № 280/241/25
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2025 року м.Дніпросправа № 280/241/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі № 280/241/25 (суддя Мінаєва К.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідача-1) від 10.01.2025 № 88;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 18 грудня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу, визначеного пенсійним органом як 24 роки 3 місяця 6 днів, періоди роботи з 01.01.2015 по 31.12.2015 фізичною особою - підприємцем; з 10.06.1985 по 23.07.1987 водієм легкового автомобіля Волга Чернігівського міжколгоспного комбікормового заводу (записи № 1,2 трудової книжки НОМЕР_1 ); з 01.09.1988 по 10.02.1991 матросом-рибообробником БАТ Пушкін в Об`єднанні Новоросійськрибпром (записи № 6,7 трудової книжки НОМЕР_1 ); з 11.02.1991 по 30.11.1993 матросом-рибообробником БМРТ Галдор в Об`єднанні Новоросійськрибпром, перетвореного 03.02.1993 в АТ Новоросійськрибпром (записи № 7-9 трудової книжки НОМЕР_1 ); з 01.12.1993 по 19.01.1995 матросом-рибообробником РТМ Ф.Гладков в АТ Новоросійськрибпром (записи № 9,10 трудової книжки НОМЕР_1 ); з 16.05.1981 по 15.03.1983 механізатором бригади № 1 в колгоспі Більшовик Чернігівського району Запорізької області (записи № 1,2 вкладиша в трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 ); з 01.12.1994 по 31.12.1995 механізатором МТФ № 1 в КСП Більшовик Чернігівського району Запорізької області (записи № 3,4 вкладиша в трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 ); з 01.01.1996 по 31.12.1998 електромонтером в КСП Більшовик Чернігівського району Запорізької області (записи № 3,4 вкладиша в трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 ); з 07.03.2003 по 31.03.2003 енергетиком в СТОВ Токмачани Чернігівського району Запорізької області (записи № 7,8 вкладиша в трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 );

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-2) здійснити виплату призначеної відповідачем-1 пенсії за віком.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Так, суд:

-визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 10.01.2025 № 88 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;

-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 усі періоди його роботи відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 12.06.1985 та період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2015, і повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.01.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Із рішенням суду в частині задоволених позовних вимог не погодився відповідач-1 ГУ ПФУ в Закарпатській області, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неналежну оцінку судом доказів у справі, порушення процесуальних норм, відповідач-1 просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В скарзі відповідач-1 вказує, що у призначенні пенсії позивачу було відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, оскільки не надані документи, передбачені Порядком №22-1. Так, до страхового стажу роботи позивача не зараховано дані трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою та не зараховано період роботи в колгоспі згідно вкладиша до трудової книжки НОМЕР_2 у зв`язку з відсутністю трудової книжки. Додатково позивача було повідомлено, що для підтвердження періоду роботи з 16.05.1981 по 15.03.1983 йому необхідно надати довідку про встановлений мінімум та про відпрацьовані вихододні. Відповідач-1 зазначає, що позивач не має права на призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідач-1 наполягає, що діяв в межах повноважень, визначених чинним законодавством, а тому відсутні правові підстави вважати, що вчинено будь-які протиправні дії відносно позивача.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача-1. У відзиві зазначає, що погоджується з висновками суду першої інстанції в оскарженій відповідачем частині, а доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставними. Звертає увагу, що в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховним Судом зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Проте, позивач не погоджується з тим, що суд не в повному обсязі задовольнив його позовні вимоги. Зазначивши в рішенні про те, що з матеріалів позовної заяви та пенсійної справи судом не встановлено, з яких причин позивач не надав до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 , а надав тільки вкладиш до вказаної трудової книжки, позивач не зазначив, чи була вона втрачена та з яких підстав про вказані підстави не заявлено правлінню колгоспу і не отримано дублікат трудової книжки колгоспника, чи обумовлені такі обставини об`єктивною неможливістю - надзвичайною ситуацією, внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних тощо, суд першої інстанції припустився неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Не маючи відповіді на це питання, суд першої інстанції мав би запропонувати позивачу надати пояснення з цього приводу, чого не зробив. Позивач пояснив, що його трудова книжка колгоспника НОМЕР_2 втрачена.

З урахуванням наведених у відзиві доводів, позивач просить апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 01 квітня 2025 року задовольнити частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі № 280/241/25 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення у цій частині, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 16.05.1981 по 15.03.1983 механізатором бригади № 1 в колгоспі "Більшовик" Чернігівського району Запорізької області; період роботи з 01.12.1994 по 31.12.1995 механізатором МТФ № 1 в КСП "Більшовик" Чернігівського району Запорізької області та період роботи з 01.01.1996 по 31.12.1998 електромонтером в КСП "Більшовик" Чернігівського району Запорізької області, і повторно розглянути заяву від 05.01.2025 про призначення пенсії за віком. В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі № 280/241/25- залишити без змін.

В свою чергу, позивач апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог не подавав.

Відповідач-2 своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача-1 не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.01.2025 звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 10.01.2025 № 88, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Зазначено, що вік заявника становить 60 років 0 місяців 17 днів. Відповідно до ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 31 років (по 31.12.2024), після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу не менше 24 років (по 31.12.2025), при досягненні віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Страховий стаж заявника становить 24 років 3 місяці 6 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу роботи заявника не зараховано дані трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою; не зараховано період роботи в колгоспі згідно вкладиша до трудової книжки НОМЕР_2 у зв`язку з відсутністю трудової книжки. Додатково повідомлено, що для підтвердження періоду роботи з 16.05.1981 по 15.03.1983 необхідно надати довідку про встановлений мінімум та про відпрацьовані вихододні. Заявник не має права на призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 12.06.1985 щодо спірних періодів наявні наступні записи:

(запис №1) 10.06.1985 прийнятий водієм легкового автомобіля Волга Чернігівського міжколгоспного комбікормового заводу (наказ № 84 від 10.06.1985)

(запис №2) 23.07.1987 звільнений за власним бажанням у зв`язку із вступом на навчання (наказ № 203 від 23.07.1987);

(запис № 6) 01.09.1988 прийнятий до Об`єднання Новоросійськрибпром після закінчення училища матросом- рибообробником на БАТ Пушкін (наказ № 607/л від 05.09.1988);

(запис № 7) 11.02.1991 переведений на БМРТ Галдор матросом-рибообробником (наказ № 306 від 25.02.1991);

(запис № 8) 03.02.1993 об`єднання перетворене в АТ Новоросійськрибпром (наказ № 107 від 01.04.1993);

(запис № 9) 01.12.1993 - переведений на РТМ Ф. Гладков матросом-рибообробником (наказ № 175 від 01.12.1993);

(запис № 10) 19.01.1995 звільнений за власним бажанням (наказ № 13/л від 19.01.1995).

У вкладиші до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 16.05.1981 містяться, серед іншого, наступні записи:

(запис № 1): 16.05.1981 прийнятий у члени колгоспу Більшовик Чернігівського району Запорізької області, направлений у бригаду № 1 у якості механізатора (протокол № 1 від 16.05.1981);

(запис № 2) 15.03.1983 звільнений з колгоспу у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії (наказ № 2) від 15.03.1983);

(запис № 3) 01.12.1994 прийнятий у члени КСП Більшовик Чернігівського району Запорізької області, направлений механізатором на МТФ № 1 (протокол № 12 від 28.12.1994);

(запис № 4) 01.01.1996 направлений на посаду електромонтера (протокол № 1 від 25.01.1996);

(запис № 5) 15.02.2000 КСП Більшовик Чернігівського району Запорізької області перейменований у ТОВ Колос у зв`язку з реорганізацією КСП (рішення зборів № 3 від 15.02.2000);

(запис № 6) 06.03.2003 звільнений з членів ТОВ Колос (наказ № 10 від 06.03.2003);

(запис № 7) 07.03.2003 прийнятий на роботу в СТОВ Токмачани Чернігівського району Запорізької області енергетиком (наказ № 6 від 07.03.2003);

(запис № 8) 01.12.2004 звільнений з роботи за власним бажанням (наказ № 49 від 01.12.2004).

При цьому на сторінках 12-13 вкладиша до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 16.05.1981 у розділі Трудова участь у громадському господарстві містяться записи щодо встановленого у колгоспі річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис за 1981-1983 роки.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 у період з 16.03.2012 по 25.01.2022 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Згідно зі свідоцтвом платника єдиного податку серії Б № 531249 від 31.05.2012 ФОП ОСОБА_1 з 01.04.2012 перейшов на спрощену систему оподаткування за ставкою єдиного податку 10%.

У матеріалах відмовної пенсійної справи також наявний лист Головного управління ДПС у Запорізькій області від 11.12.2024 № 274/Ш/08-01-24-03-04, за яким згідно ІКС Податковий блок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) з 16.03.2012 по 25.01.2022 був зареєстрований як фізична особа-підприємець і перебував на обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області (Чернігівська ДПІ, Чернігівський район), № державної реєстрації 0001052. ФОП ОСОБА_1 використовував спрощену систему оподаткування ІІ групи (ставка 10%) з 01.04.2012 по 31.12.2020, ІІ група (ставка 12%) з 01.01.2021 по 25.01.2022 (дата припинення підприємницької діяльності). Основний вид діяльності виробництво готових кормів для домашніх тварин (код ВЕД 10.92). Згідно інтегрованої картки платника по коду бюджетної класифікації 18050400 Єдиний податок з фізичних осіб з 01.01.2015 по 31.12.2015 було сплачено до бюджету: 16.01.2015 121,80 грн; 18.02.2015 121,80 грн; 17.03.2015 121,80 грн; 15.04.2015 121,80 грн; 14.05.2015 121,80 грн; 17.06.2015 121,80 грн; 15.07.2015 121,80 грн; 17.08.2015 121,80 грн; 14.09.2015 121,80 грн; 16.10.2015 121,80 грн; 16.11.2015 121,80 грн; 14.12.2015 121,80 грн.

У довідці форми ОК-5 відсутні відомості щодо сплати страхових внесків за період з січня 2003 року по березень 2003 року та за 2015 рік.

Відповідно до форми РС-право, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховані періоди трудової діяльності: з 29.08.1981 по 25.03.1983, з 10.06.1985 по 23.07.1987, з 02.09.1988 по 31.12.1998, з 01.01.2003 по 31.03.2003; за період з 01.04.2012 по 29.02.2020 зарахований страховий стаж 6 років 11 місяців.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновків, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Так, суд вказав, що є безпідставним не зарахування до загального трудового стажу позивача періодів його роботи (зокрема тих, що не були зараховані з 10.06.1985 по 23.07.1987, з 01.09.1988 по 19.01.1995), оскільки титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою організації. Внесення записів до трудової книжки не є обов`язком позивача та ним не здійснювалось, а право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.

Також суд вказав на безпідставне не зарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періоду провадження ним підприємницької діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності у колгоспі відповідно до записів вкладиша до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 16.05.1981 з огляду на відсутність трудової книжки, суд встановив, що позивач разом з іншими документами надав пенсійному органу вкладиш в трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 від 16.05.1981, на титульній сторінці якого зазначено Вкладиш без трудової книжки недійсний, при цьому позивач не надав саму трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 , а також будь-який інший документ на підтвердження стажу роботи, зазначеного у вкладиші трудової книжки. Отже, за відсутності достатніх доказів трудової діяльності позивача у колгоспі, у відповідача-1 були відсутні правові підстави для зарахування такого стажу, у зв`язку з чим спірне рішення від 10.01.2025 № 88 у цій частині є правомірним.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивач у період з 07.03.2003 по 31.12.2003 працював у СТОВ Токмачани Чернігівського району Запорізької області, відсутні докази звернення позивача до вказаного товариства або архівної установи задля отримання документів, які містять відомості про спірний період роботи позивача, тому суд вважав, що вказаний період до страхового стажу позивача зарахуванню не підлягає.

Колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача-1, оскільки позивач не подав апеляційну скаргу на рішення в частині відмови йому у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскарженій відповідачем частині, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі -Закон № 1058- ІV).

Частиною 1 ст. 45 Закону України № 1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 3 ст.24 Закону України №1058-IV встановлено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років (частина друга статті 26 Закону).

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років (частина третя статті 26 Закону).

Як встановлено судом, на момент звернення позивача до пенсійного органу його вік становив 60 років, тому з урахуванням наведених положень для призначення позивачу пенсії за віком його страховий стаж має становити не менше 32 років. Разом з тим, при розгляді заяви позивача з доданими до неї документами пенсійним органом було встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 3 місяці 6 днів, у зв`язку з чим рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 10.01.2025 № 88, позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Підставою для відмови відповідачем у призначенні позивачу пенсії за віком була відсутність необхідного страхового стажу.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Як встановлено судом, трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 від 12.06.1985 містить записи щодо періодів його роботи, зокрема, з 10.06.1985 по 23.07.1987, з 01.09.1988 по 19.01.1995. Разом з тим, відповідач-1 не зарахував до страхового стажу усі періоди роботи ОСОБА_1 лише з тих підстав, що титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою.

На час заповнення трудової книжки позивача (дата початку заповнення 12.06.1985), діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412) (далі Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції № 162 про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу.

Надалі була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження: відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення: відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України: відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з ним винагороди.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказ) (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати текст) наказу (розпорядження).

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем-1 безпідставно не зараховано до трудового стажу позивача періодів його роботи (зокрема тих, що не були зараховані з 10.06.1985 по 23.07.1987, з 01.09.1988 по 19.01.1995), оскільки внесення записів до трудової книжки не є обов`язком позивача та ним не здійснювалось, а право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.

Згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Записи у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 12.06.1985 щодо періодів роботи позивача з 10.06.1985 по 23.07.1987, з 01.09.1988 по 19.01.1995 заповнені відповідно до вимог Інструкції № 162 та Інструкції № 58. Трудова книжка містить необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Згідно із висновком Верховного Суду, який викладено у постанові від 04.07.2023 у справі №580/4012/19, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Недоліки оформлення трудової книжки відповідачем-1 виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні спірних періодів роботи до загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня. За таких обставин відповідач-1 протиправно не зарахував позивачу до його страхового стажу періоди роботи, записи про які містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 12.06.1985, а тому суд обгрунтовано визнав у цій частині спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду трудової діяльності у колгоспі відповідно до записів вкладиша до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 16.05.1981 з огляду на відсутність трудової книжки.

Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача-1, що без трудової книжки сам вкладиш не може бути доказом на підтвердження спірних періодів трудової діяльності позивача. При цьому, суд обгрунтовано вказав, що у спірному випадку пенсійний орган всупереч вимогам Порядку № 22-1 та Порядку № 637 не надав позивачу належних роз`яснень щодо допомоги в одержанні відсутніх документів для призначення пенсії, а також встановлення права позивача на одержання пенсії за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх.

У випадку, якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірних періодів було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, натомість за обставинами справи відповідачем-1 жодних дій вчинено не було, поклавши весь тягар відповідальності на позивача.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду з 01.01.2015 по 31.12.2015 з огляду на відсутність у реєстрі застрахованих осіб відомостей щодо сплати позивачем страхових внесків, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у період з 16.03.2012 по 25.01.2022 ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Крім того, згідно з пунктом 4 Порядку № 637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15-а, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Відповідно до форми РС-право, до страхового стажу ОСОБА_1 за період з 01.04.2012 по 29.02.2020 зараховано лише 6 років 11 місяців.

Слід зазначити, що у матеріалах пенсійної справи міститься лист Головного управління ДПС у Запорізькій області від 11.12.2024 № 274/Ш/08-01-24-03-04, за яким ФОП ОСОБА_1 використовував спрощену систему оподаткування ІІ групи (ставка 10%) з 01.04.2012 по 31.12.2020, при цьому за даними інтегрованої картки платника по коду бюджетної класифікації 18050400 Єдиний податок з фізичних осіб з 01.01.2015 по 31.12.2015 позивач сплачував вказаний платіж у розмірі 121,80 грн щомісячно.

Таким чином були всі наявні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду провадження ним підприємницької діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Відсутність заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності, а тому відповідний період провадження підприємницької діяльності відповідач-1 неправомірно не зарахував до страхового стажу позивача.

З огляду на викладене вище, є вірними висновки суду, що оскаржене позивачем рішення відповідача-1 є протиправним та підлягало скасуванню.

При цьому, судом обгрунтовано обрано спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 усі періоди його роботи відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 12.06.1985 та період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2015, і повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.01.2025 про призначення пенсії за віком. Такий спосіб захисту порушеного права позивача не є втручанням у дискреційні повноваженні відповідачів.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення в оскарженій відповідачем частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги відповідача-1 не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів зазначає, що оцінка доводам, наведеним позивачем у відзиві на апеляційну скаргу відповідача, в частині його незгоди з рішенням суду щодо неповного задоволення його позовних вимог, не надається, оскільки такі доводи мали бути викладені в апеляційній скарзі. Проте, позивач апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції не подавав. Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Позивач не навів, а колегія суддів не встановила з боку суду першої інстанції таких порушень норм процесуального права, які були б обов`язковою підставою для скасування рішення.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі № 280/241/25 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак