Справа № 240/22601/25
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/22601/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леміщака Д.М., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебуває справа щодо перерахунку грошового забезпечення.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, містяться клопотання:

- про застосування заходів процесуального примусу до представника позивача - адвоката Дубка С.М. за зловживання процесуальними правами шляхом зазначення у позовній заяві неправильної адреси відповідача ( АДРЕСА_1 ) замість правильної ( АДРЕСА_2 ), що, на думку Відповідача, перешкоджає судочинству та доступу до правосуддя;

- про постановлення окремих ухвал щодо порушень з боку Міністерства юстиції України та Кабінету Міністрів України, які, на думку відповідача, призвели до системних порушень прав військовослужбовців;

- про направлення справи до Верховного Суду для розгляду як зразкової.

Вирішуючи клопотання по суті, суд виходить з таких міркувань.

Щодо клопотання про накладення штрафу на адвоката Дубка С.М.

Відповідно до частини 1 статті 144 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заходи процесуального примусу застосовуються судом для спонукання осіб до виконання встановлених правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Пунктом 5 частини 1 статті 145 КАС України передбачено, що одним із заходів процесуального примусу є штраф. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 149 КАС України, штраф може бути накладено у разі зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Відповідач стверджує, що адвокат Дубок С.М. свідомо зазначив у позовній заяві неправильну адресу Відповідача, що призвело до направлення судової кореспонденції за неправильною адресою, ускладнюючи своєчасне отримання документів та порушуючи права Відповідача. Крім того, Відповідач посилається на систематичність таких дій адвоката у 60 справах, де він є представником позивачів, а також на попередження, надіслані адвокату щодо припинення протиправних дій.

Суд зауважує, що відповідач не надав переконливих доказів того, що зазначення у позовній заяві адреси " АДРЕСА_1 " було свідомим і спрямованим на перешкоджання судочинству.

Відповідач підтверджує, що адвокат Дубок С.М. неодноразово направляв адвокатські запити за правильною адресою ( АДРЕСА_2 ), що свідчить про обізнаність адвоката з правильною адресою. Проте це не є беззаперечним доказом умисного зловживання, оскільки процесуальні документи могли бути підготовлені на основі застарілих даних або помилково.

Судова кореспонденція, надіслана за неправильною адресою, не спричинила істотних перешкод у здійсненні судочинства, оскільки відповідач своєчасно подав відзив на позовну заяву, що свідчить про його обізнаність із провадженням та можливість реалізації процесуальних прав. Крім того, відповідач має електронний кабінет у системі "Електронний суд".

Згідно з принципом пропорційності, який є складовою верховенства права (стаття 8 КАС України), застосування заходів процесуального примусу, зокрема штрафу, має бути обґрунтованим і відповідати тяжкості порушення. У даному випадку суд не вбачає у діях адвоката Дубка С.М. умисного зловживання процесуальними правами, яке б мало на меті перешкоджання судочинству. Відсутність прямих доказів умислу та незначний вплив зазначення неправильної адреси на хід провадження не дають підстав для накладення штрафу у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Щодо клопотання про постановлення окремих ухвал.

Відповідно до частини 1 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Відповідач стверджує, що Міністерство юстиції України допустило порушення закону через невнесення чинної редакції постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 до Єдиного державного реєстру нормативних актів (ЄДРНА), що, на його думку, призвело до системних порушень прав військовослужбовців.

Відповідач посилається на положення Указу Президента України № 468/96 від 27.06.1996 та Порядку ведення ЄДРНА, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 376 від 23.04.2001, які покладають на Міністерство юстиції України обов`язок забезпечення ведення Реєстру та автентичності еталонних текстів нормативних актів.

Проте відповідач не надав конкретних доказів, які б підтверджували, що невнесення чинної редакції постанови № 704 до ЄДРНА є результатом саме бездіяльності Міністерства юстиції України.

Питання про внесення чи невнесення чинної редакції нормативного акту до ЄДРНА не є предметом спору у цій справі, яка стосується перерахунку грошового забезпечення Позивача. Відповідно, розгляд цього питання виходить за межі предметної юрисдикції суду у даній справі.

Крім того, відповідач не обґрунтував, яким чином невнесення чинної редакції постанови № 704 до ЄДРНА безпосередньо вплинуло на права позивача чи інших військовослужбовців у контексті цього провадження.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали щодо бездіяльності Міністерства юстиції України, оскільки такі обставини не підтверджені доказами у межах цієї справи та не стосуються безпосередньо предмета спору.

Також відповідач просить постановити окрему ухвалу щодо грубого порушення закону з боку Кабінету Міністрів України, яке полягає в ухваленні пункту 2 постанови від 12.05.2023 № 481, що, на думку відповідача, суперечить Конституції України та звужує соціальні гарантії військовослужбовців.

Відповідач посилається на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, яким визнано протиправним та нечинним пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України № 481, та на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, яка залишила це рішення без змін.

Суд вважає, що постановлення окремої ухвали щодо дій Кабінету Міністрів України є недоцільним, оскільки питання законності постанови № 481 уже врегульовано судовим рішенням, яке набрало законної сили. Направлення окремої ухвали до Верховної Ради України не сприятиме усуненню причин чи умов порушення закону, оскільки Кабінет Міністрів України уже поінформований про протиправність свого акту через судові рішення.

Крім того, відповідно до статті 249 КАС України, окрема ухвала постановляється для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У даному випадку такі причини та умови не встановлені судом у межах цього провадження, оскільки спір стосується конкретних дій відповідача, а не системних порушень з боку Кабінету Міністрів України.

Таким чином, суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали щодо дій Кабінету Міністрів України.

Щодо клопотання про направлення справи до Верховного Суду як зразкової.

Відповідач також просить звернутися до Верховного Суду з поданням про розгляд цієї справи як зразкової, посилаючись на значну кількість аналогічних справ у провадженні Житомирського окружного адміністративного суду (93 справи за участю військової частини НОМЕР_1 ) та загальну кількість справ у 2025 році (понад 17 000).

Відповідно до статті 290 КАС України, суд може звернутися до Верховного Суду з поданням про розгляд справи як зразкової, якщо у провадженні перебувають типові адміністративні справи, кількість яких визначає доцільність ухвалення зразкового рішення.

Суд визнає, що питання перерахунку грошового забезпечення військовослужбовців після 20.05.2023 може мати ознаки типового спору, враховуючи кількість аналогічних справ. Проте відповідач не надав конкретних доказів того, що ці справи є ідентичними за фактичними обставинами та правовими підставами, що є необхідною умовою для визнання справи зразковою.

Крім того, рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, яке визнало пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України № 481 протиправним, уже формує судову практику, яка може бути застосована до аналогічних справ. Це зменшує необхідність ухвалення зразкового рішення Верховним Судом.

Суд вважає, що розгляд цієї справи в межах спрощеного провадження є достатнім для забезпечення ефективного судового захисту прав позивача, а отже, клопотання про направлення справи до Верховного Суду для розгляду як зразкової задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 144, 145, 149, 249, 290 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотань військової частини НОМЕР_1 :

- про застосування заходів процесуального примусу у вигляді накладення штрафу на представника позивача адвоката Дубка Сергія Миколайовича у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- про постановлення окремої ухвали щодо бездіяльності Міністерства юстиції України у невнесенні чинної редакції постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 до Єдиного державного реєстру нормативних актів;

- про постановлення окремої ухвали щодо протиправності дій Кабінету Міністрів України при ухваленні пункту 2 постанови від 12.05.2023 № 481;

- про звернення до Верховного Суду з поданням про розгляд справи № 240/14077/25 як зразкової.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Д.М. Леміщак