Справа № 320/43498/25
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якій просить:
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач вважає постанову від 14.08.2025 про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 78414009 протиправною та не об`єктивною, такою, що винесена із суттєвим порушенням вимог ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 63 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим, позивач вважає, що дана постанова підлягає скасуванню.
Вважає, оскільки перерахунок та виплата ОСОБА_1 грошових залежить від забезпечення Офісом Генерального прокурора Спеціалізовану прокуратуру такими коштами, відсутні належні та допустимі докази того, що Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону не виконала судове рішення без поважних причин.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що оскаржувана постанова є правомірною, оскільки невиконання рішення суду без поважних причин у встановлений виконавцем строк є підставою відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII для накладення на боржника штрафу. Відповідачем надіслано до суду матеріали ВП №78414009.
Справу призначено до розгляду на 11.11.2025 року.
Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
В засідання сторони не прибули, повідомлені належним чином.
Враховуючи строки розгляду справи, передбачені ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що неявка всіх учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами у справі у письмовому провадженні
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 1, п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Згідно ч. 1 3 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У свою чергу, стаття 75 Закону № 1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і встановлює новий строк виконання (ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII).
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 75 Закону № 1404-VIII).
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
На підставі ст.ст. 3, 4, 24 - 27 Закону України «Про виконавче провадження», 19.06.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78414009. Копію постанови направлено боржнику до виконання та стягувачу до відома. Боржника повідомлено про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Як зазначив у відзиві представник відповідача, відкриття касаційного провадження та подання клопотання про зупинення виконання судового рішення, за відсутності ухвали суду про фактичне зупинення його виконання, не можуть розцінюватися як поважні причини невиконання судового рішення у примусовому порядку та не звільняють боржника від відповідальності, передбаченої статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Керуючись положеннями статей 63 і 75 Закону України «Про виконавче провадження», 25.07.2025 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 5100 грн.
Станом на 14 серпня 2025 року судове рішення у виконавчому провадженні №78411009 залишалося невиконаним,
Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону, вважаючи вказану постанову протиправною, прийнятою без достатніх на то підстав, звернулась з цим позовом до суду.
Приймаючи рішення по суті, суд зазначає про таке.
Копію постанови направлено боржнику до виконання та стягувачу до відома. Боржника повідомлено про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, що не заперечується сторонами.
30.06.2025 року за вихідним 14-230ВИХ25 відділом планово-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності позивачем до головного розпорядника коштів Офісу Генерального прокурора з метою виділення додаткових коштів був направлений лист. Станом на 14.08.2025 була відсутня інформація щодо внесення змін до кошторису Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону відповідно до вищевказаного листа.
Позивач, посилаючись на норми ст.ст. 89, 90 Закону України «Про прокуратуру», ч. 1,2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, зазначає, що Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону не має правових підстав для здійснення будь-яких видатків які не передбачені кошторисами та щомісячними розписами.
Так, частиною дев`ятою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (далі - «Закон №1697-VII») передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Частиною першою статті 90 Закону № 1697-VII визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Частинами першою і другою статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Також, судом встановлено, що 02.09.2025 року нараховано та виплачено на користь ОСОБА_1 відповідні кошти з відрахуванням відповідних податків та зборів.
Суд зазначає, що у спірних правовідносинах, причиною невиконання рішення суду в частині виплати грошових коштів стала відсутність відповідного фінансового забезпечення.
У цьому випадку, позивач не мав об`єктивної фінансової можливості виконати судове рішення, оскільки кошти на цільове виконання рішення суду не виділялись. Відтак, у контексті обставин цієї справи, не можна дійти висновку, що позивачем не були перераховані зазначені кошти без поважних причин.
Отже суд погоджується аргументами позивача, що постанова про накладення штрафу підлягає скасуванню, оскільки причини невиконання рішення суду, з огляду на вищенаведене, не можуть вважатися не поважними.
Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими.
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та аргументів, наведених учасниками справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору 2422,40 грн.
Керуючись статтями 241-246, 262, 284, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву задовольнити.
Стягнути на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону судовий збір в розмірі 2422,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Суддя О.В. Єфанова