Справа № 140/9393/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року ЛуцькСправа № 140/9393/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправними дій щодо припинення з 01 березня 2025 року нарахування та виплати щомісячної доплати як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 45 Закону України від 19 листопада 2024 року №4059-IX Про Державний бюджет України на 2025 рік (далі Закон №4059-IX); зобов`язання здійснити з 01 березня 2025 року нарахування та виплату доплати як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 45 Закону №4059-IX, що дорівнює 2361,00 грн щомісяця.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є непрацюючим пенсіонером, в січні та лютому 2025 року отримував доплату до пенсії за проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 45 Закону №4059-IX - 2361,00 грн. Однак листом від 24 лютого 2025 року №0300-0402-8/12945 ОСОБА_1 було повідомлено про виникнення переплати пенсії у вигляді вказаної доплати та запропоновано повернути кошти, а на звернення про причини такої вимоги ГУ ПФУ у Волинській області зазначило про те, що відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру станом на 01 квітня 2025 року підтверджено факт його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення тільки з 30 квітня 1993 року.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача й вважає їх такими, що порушують його майнові права на належні пенсійні виплати, оскільки від дня свого народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) він проживав у Камінь-Каширському районі - у зоні гарантованого добровільного відселення, про що наявні довідки органу місцевого самоврядування (Клітицького старостинського округу №17 виконавчого комітету Камінь Каширського району Волинської області), а також довідки (архівні довідки) про навчання, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (на частину квартири у місті Камінь-Каширську, де він проживав з матір`ю).

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив, у задоволенні позову просив відмовити (а.с.28-30), зазначивши, що з 01 січня 2025 року приписами статті 45 Закону №4059-IX на період воєнного стану в Україні по-новому визначено коло осіб, які мають право на відповідні доплати, розмір цих виплат та порядок їх встановлення. Виконуючи норми Закону №4059-ІХ, ГУ ПФУ у Волинській області за результатами звірки відомостей в Єдиному державному демографічному реєстрі встановило відсутність будь-якої інформації щодо проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення до 30 квітня 1993 року. Оскільки з 01 січня 2025 року позивачу було помилково встановлено доплату відповідно до статті 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-ХІІ), то його письмово повідомлено про вказану обставину та запропоновано повернути переплачені кошти.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заява по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (3 категорія); перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Ці обставини підтверджуються посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.39), листом ГУ ПФУ у Волинській області від 15 квітня 2025 року №4925-3757/Б-02/8-0300/25 (а.с.16).

З витягу з Реєстру територіальної громади від 07 січня 2025 року (а.с.11) встановлено, що позивач з 30 квітня 1993 року зареєстрований та проживає в місті Камінь-Каширський Волинської області.

Матеріали справи не містять доказів перебування позивача у трудових відносинах.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 у справі №140/16151/20 зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_1 з 17 травня 2020 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Не є спірною та обставина, що з 01 березня 2025 року позивачу припинено виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, й письмово (лист від 24 лютого 2025 року №0300-0402-8/12945) повідомлено, що після доопрацювання матеріалів пенсійної справи виявлено некоректне встановлення доплати у січні та лютому 2025 року.

На звернення позивача щодо поновлення пенсії на тих підставах, які були до 01 січня 2025 року (а.с.38), ГУ ПФУ у Волинській області листом від 15 квітня 2025 року №4925-3757/Б-02/В-0300/25 роз`яснило умови виплати у 2025 році доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до статті 45 Закону №4059-IX та постанови Кабінету міністрів України від 27 грудня 2024 року №1524 Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення (далі - Постанова №1524). ОСОБА_1 для отримання доплати непрацюючим пенсіонерам рекомендовано звернутися до органу реєстрації міської, сільської, селищної ради з відповідними документами для внесення відомостей про постійне місце проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення чи в зоні гарантованого добровільного відселення (актуалізувати дані), так як за відомостями Єдиного державного демографічного реєстру станом на 01 квітня 2025 року підтверджено факт проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення лише з 30 квітня 1993 року.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, була викладена так: Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

28 грудня 2014 року прийнято Закон України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України №76-VIII (далі Закон №76-VIII), який набрав чинності 01 січня 2015 року, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого внесено зміни до Закону №796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.

04 лютого 2016 року прийнято Закон України Про внесення змін до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №987-VIII (далі Закон №987-VIII), який згідно з розділом ІІ Прикінцеві положення набрав чинності з 01 січня 2016 року і який включив до Закону №796-ХІІ статтю 39 Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження такого змісту: Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Стаття 39 Закону №796-ХІІ (у редакції Закону №987-VIII), яка чинна з 01 січня 2016 року, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження. Однак редакція статті 39, яка була чинна до 01 січня 2015 року, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 21 січня 2019 року та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у зразковій справі №240/4937/18 дійшли висновку, що з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року №6-р/2018 відновлено право особи на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ.

Між тим статтею 45 Закону №4059-IX установлено, що у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 гривня.

Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.

Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.

Для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею.

Відповідно до статті 45 Закону №4059-IX Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №1524, яка набрала чинності з 01 січня 2025 року, пунктом 1 якої установлено, що у 2025 році факт проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 р. чи у період з 26 квітня 1986 р. до 1 січня 1993 р. для встановлення, продовження чи припинення доплат, передбачених статтею 45 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік, у разі відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі, Реєстрі територіальної громади та в інших державних реєстрах встановлюється органами Пенсійного фонду України за сукупності таких обставин:

особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи;

у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 1 січня 1993 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 березня 2025 року №263 Деякі питання визначення порядку внесення відомостей про місце проживання особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення для отримання відповідних доплат (чинна з 13 березня 2025 року) доповнено Постанову №1524 пунктом такого змісту: 1-1. Установити, що у 2025 році виплата за проживання на забруднених територіях встановлюється у розмірі, передбаченому статтею 45 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік, як самостійна доплата до пенсії, на яку має право особа згідно із законом..

Отже, у зв`язку із набранням чинності з 01 січня 2025 року Законом №4059-ІХ, змінилося правове регулювання правовідносин щодо здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення. Статтею 45 Закону №4059-ІХ чітко регламентовано розмір та підстави виплати у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення. При цьому особам, які після 01 січня 1993 року змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.

З матеріалів справи убачається, що позивачу доплата в сумі 2361,00 грн відповідно до статті 45 Закону №4059-ІХ не здійснюється з тих підстав, що за результатами звірення відомостей в Єдиному державному демографічному реєстрі відомості про місце проживання/реєстрації позивача у зоні гарантованого добровільного відселення наявні тільки з 30 квітня 1993 року.

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади від 07 січня 2025 року (а.с.11) позивач з 30 квітня 1993 року зареєстрований та проживає в місті Камінь-Каширський, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Відомості в Реєстрі про те, що позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення у період з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року, а також з 01 січня 1993 року по 29 квітня 1993 року дійсно відсутні. Відсутня відповідна відмітка і у розділі Місце проживання паспорта громадянина України НОМЕР_2 (а.с.18-20).

Довідкою Клітицького старостинського округу №17 виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 10 січня 2025 року №6 (а.с.12) підтверджено, що ОСОБА_1 , (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ) постійно з дня народження по ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований та проживав в селі Клітицьк Камінь-Каширського району Волинської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Архівною довідкою від 19 травня 2025 року №01-43/17, виданою Клітицькою гімназією - філія Опорного закладу загальної середньої освіти Камінь-Каширський ліцей №1 ім. Євгена Шабліовського Камінь-Каширської міської ради Волинської області від 20 січня 2025 року №01-43/03 стверджується про навчання ОСОБА_1 у Клітицькій восьмирічній школі села Клітицьк Камінь-Каширського району Волинської області з 24 квітня 1985 року по 05 жовтня 1987 року (а.с.9).

Натомість з архівної довідки опорного закладу загальної середньої освіти Камінь-Каширський ліцей №1 ім. Євгена Шабліовського Камінь-Каширської міської ради Волинської області від 20 січня 2025 року №01-43/03 (а.с.8) слідує, що ОСОБА_2 у період з 1984 року по 1992 рік навчався у Камінь-Каширській середній школі та отримав довідку за рішенням педагогічної ради від 13 червня 1992 року (протокол №5), реєстровану у книзі ваидачі свідоцтв про восьмирічну освіту за №141.

Однак до позову не долучено доказів, з яких можна встановити місце проживання позивача у відповідній зоні радіоактивного забрудненення з 01 січня 1993 року по 29 квітня 1993 року.

Звертаючись із заявою 17 березня 2025 року (а.с.38), позивач не надав таких відомостей відповідачу.

ОСОБА_1 відповідач рекомендував актуалізувати дані в Єдиному демографічному реєстрі, зокрема, за відомостями будинкової книги (для приватних будинків) чи у разі проживання в багатоквартирному будинку та за відсутності вказаних документів, звернутися до житлово-експлуатаційної контори для передачі документів про пороживання з паперової картотеки до органів реєстрації.

Позивач такою пропозицією не скористався й повних відомостей про місце проживання для вирішення питання про встановлення доплати до пенсії відповідачу не надав.

За таких обставин та з огляду на зміну не тільки розміру, а й підстав виплати у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, ГУ ПФУ у Волинській області не мало підстав для встановлення позивачу спірної доплати до пенсії відповідно до приписів статті 45 Закону №4059-IX.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд дійшов висновку, що відповідач не допустив неправомірних дій по відношенню до позивача, що виключає підстави для задоволення взаємопов`язаних позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк