Справа № 640/16759/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

11 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Файдюка В.В., суддів Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І., перевіривши матеріали апеляційної скарги Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентал-Павер» до Головного управління ДПС у Київській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 позов задоволено повністю:

- визнано протиправними та скасовано рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 30 червня 2022 року №6987751/39708591, № 6987749/39708591, № 6987744/39708591, № 6987745/39708591, №6987743/39708591, № 6987752/39708591, № 6987748/39708591, № 6987740/39708591, №6987741/39708591, № 6987742/39708591, № 6987739/39708591, № 6987738/39708591, №6987735/39708591, № 6987750/39708591, № 6987746/39708591, № 6987736/39708591, №6987737/39708591, № 6987734/39708591, № 6987747/39708591, від 16 червня 2022 року №6932772/39708591;

- зобов`язано Державну податкову службу України (, Львівська площа, буд. 8, м. Київ) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 16 січня 2022 року №27, від 18 січня 2022 року №29, №30, №31, №34, №35, №40, від 21 січня 2022 року №46, №48, №49, від 25 січня 2022 року №59, від 27 січня 2022 року №63, від 28 січня 2022 року №67, №69, №70, від 31 січня 2022 року №74, №75, №79, №80, від 30 травня 2022 року №7, складених Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕНТАЛ-ПАВЕР» (), датою їх фактичного подання.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2025 вперше подану Головним управлінням ДПС у Київській області (далі - відповідач-1, ГУ ДПС у Київській області) у липні 2025 року апеляційну скаргу повернуто апелянту у зв`язку із ненаданням документу про сплату судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Київській області вдруге подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення повністю та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі. Крім того, апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24.10.2025 залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 295 КАС України. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що апелянтом пропущено встановлений ч. 1 ст. 295 КАС України процесуальний строк оскарження рішення суду першої інстанції, а причини його пропуску визнані не поважними.

Як вбачається за матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ГУ ДПС у Київській області отримано в електронному кабінеті 27.10.2025 о 16:20, тобто у розумінні ч. 6 ст. 251 КАС України 27.10.2025.

На виконання вимог цієї ухвали апелянтом до суду подано заяву, в якій останній просив визнати причину пропущення строку на апеляційне оскарження поважною та поновити його. В обґрунтування причин поважності пропуску строку на апеляційне оскарження зазначив, що вперше апеляційна скарга була подана у межах встановлених КАС України строків, однак повернута у зв`язку з неможливістю своєчасної сплати судового збору внаслідок відсутності фінансування. Наголосив, що КАС України передбачає можливість поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, якщо така скарга подана до спливу одного року з моменту ухвалення рішення. Підкреслив, що неможливість сплати судового збору була зумовлено об`єктивними чинниками, а саме неналежністю відповідача-1 до розпорядника бюджетних коштів, введенням воєнного стану, відсутністю коштів. Окремо звертає увагу, що за практикою Верховного Суду сплата судового збору є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Надаючи оцінку викладеним у заяві доводам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено в ухвалі від 24.10.2025 про залишення апеляційної скарги без руху, рішення суду першої інстанції ухвалено 03.06.2025, а копію його повного тексту отримано відповідачем-1 в електронному кабінеті 04.06.2025 о 13:08, тобто у розумінні ч. 6 ст. 251 КАС України 04.06.2025. Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на нього з урахуванням вихідних днів було 04.07.2025. Проте апеляційну скаргу направлено до суду апеляційної інстанції 17.10.2025, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

При цьому судом враховується, що вперше подану ГУ ДПС у Київській області апеляційну скаргу було залишено без руху ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2025 у зв`язку з несплатою судового збору, яку відповідач-1 отримав в електронному кабінеті 08.07.2025 о 22:42, що підтверджується відомостями з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» (далі - КП «ДСС»). Указаним судовим рішенням було надано десятиденний строк для усунення недоліків. У зв`язку з неподанням документу про сплату судового збору в установлений строк суд ухвалою від 31.07.2025, яку відповідач-1 отримав в електронному кабінеті 01.08.2025 о 18:46, що підтверджується відомостями КП «ДСС», повернув ГУ ДПС у Київській області вперше подану апеляційну скаргу. Тобто, відповідач-1 мав достатній визначений законодавцем строк для забезпечення усунення недоліків вперше поданої апеляційної скарги.

У постановах від 24.07.2023 (справа №200/3692/21), від 07.09.2023 (справа №120/3679/22) Верховний Суд сформував висновок, відповідно до якого строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Отже, виключно подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення не може бути підставою для його поновлення без зазначення обставин, які, на переконання заявника, є поважними для прийняття такого процесуального рішення, що, у свою чергу, мають бути підтверджені належними і допустимими доказами.

Суд звертає увагу на те, що Суд звертає увагу на те, що вдруге апеляційну скаргу було подано 17.10.2025, тобто більше ніж через чотири місяці з моменту постановлення оскаржуваного рішення та більше ніж через два місяці з моменту отримання 04.08.2025 копії ухвали від 31.07.2025 про повернення вперше поданої апеляційної скарги. При цьому належних і допустимих доказів, що підтверджують неможливість подання апеляційної скарги вдруге невідкладно після отримання копії ухвали про повернення вперше поданої, апелянтом не надано, зокрема, й на виконання вимог ухвали від 24.10.2025.

Додані до заяви ГУ ДПС у Київській області виписки з рахунків стосуються 03.06.2025, 12.05.2025, 01.07.2025-04.07.2025, 01.09.2025-05.09.2025, 08.09.2025, 10.09.2025, 18.08.2025-22.08.2025, 25.08.2025-26.08.2025, 22.09.2025-24.09.2025, однак будь-яких доказів щодо відсутності коштів на рахунках ГУ ДПС у Київській області протягом інших днів періоду з 01.07.2025 по 17.10.2025 відповідачем-1 не надано. Більше того, із вказаних виписок вбачається рух коштів в сумі більше 400 000 грн на рахунку за кодом КЕКВ 2800.

Доводи апелянта про введення воєнного стану в Україні в якості неможливості своєчасної реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення судом оцінюється критично, оскільки, саме по собі введення в Україні воєнного стану з огляду на приписи ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не може бути самостійною і безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження суб`єкту владних повноважень, а доказів, що такий правовий режим та пов`язані з ним наслідки перешкоджали невідкладно повторно подати апеляційну скаргу відповідачем-1 не надано.

У контексті наведеного суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на те, що недоліки вперше поданої апеляційної скарги було неможливо усунути через тривалу процедуру сплати судового збору та відсутність фінансування.

Більше того, як вже було підкреслено в ухвалі від 24.10.2025 про залишення апеляційної скарги без руху, у постанові від 21.11.2019 у справі №804/3200/18 Верховний Суд підкреслив, що довготривала процедура сплати судового збору, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом й у постанові від 10.09.2020 у справі № 815/6482/15.

Сама по собі сплата судового збору суб`єктом владних повноважень не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за відсутності належного підтвердження вчинення таким суб`єктом дій, спрямованих на забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.

Аналогічна позиція підтримується і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 10.06.2021 у справі №320/2061/20 та постанові від 09.04.2025 у справі № 380/11975/23.

Відтак, на переконання суду, додана до апеляційної скарги платіжна інструкція від 14.10.2025 №2489 про сплату судового збору не може бути безумовною підставою для поновлення пропущеного строку.

У площині наведеного суд відхиляє аргументи відповідача-1 про необхідність врахування позицій Верховного Суду, висловлених у постановах від 16.05.2023 у справі №120/14564/21-а, від 01.06.2022 у справі №320/6803/20, від 22.07.2021 у справі №640/18290/19, від 15.05.2020 у справі №820/1212/17, оскільки обставини згаданих справ є відмінними від справи №640/16759/22, в якій, як було підкреслено вище, вдруге апеляційну скаргу подано більш ніж через два місяці з моменту отримання копії ухвали про повернення вперше поданої.

З приводу твердження ГУ ДПС у Київській області про необхідність врахування ухвал Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання апелянта на необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження з огляду на те, що за рахунок податкових надходжень формується значна частина доходів Державного бюджету України, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки здійснення відповідних функцій контролюючим органом не може безумовно свідчити про наявність у них права на подання апеляційної скарги без відносно до встановленого законодавцем строку її подання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обмеження строку на апеляційне оскарження не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Креуз проти Польщі»).

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Європейський суд з прав людини у пунктах 46, 47 рішення від 29.01.2016 у справі «Устименко проти України» зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатись перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

При цьому, судом також враховуються висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Лелас проти Хорватії», відповідно до яких держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Таким чином, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і орган доходів і зборів зокрема, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску ГУ ДПС у Київській області строку на апеляційне оскарження рішення суду від 03.06.2025. Інших доводів поважності причин пропуску строку апелянтом не зазначено.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеєр проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Указана позиція узгоджується й з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.12.2021 у справі № 620/4510/20.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу апелянту.

Керуючись ст. ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Головного управління ДПС у Київській області про поновлення строку на апеляційне оскарження - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентал-Павер» до Головного управління ДПС у Київській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Повернути апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев