Справа № 520/22725/25
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 листопада 2025 року № 520/22725/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_2 від 30.07.2025 № 21728.

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками ОСОБА_1 починаючи з 14.08.2024.

-судові витрати покласти на Відповідача - військову частину НОМЕР_2 .

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження у справі.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є сином військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час згідно з даними Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин є зниклим безвісти від 14 серпня 2024 року (на підтвердження факту родинних зав`язків разом із заявою надавались нотаріально засвідчені копії свідоцтва про народження, копія свідоцтва про зміну імені та інші документи, визначені чинним законодавством).

Обставина, що батько позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14 серпня 2024 року вважається зниклим безвісти підтверджується такими документами:

актом службового розслідування від 26.02.2025 № 5093;

доповіддю по факту зниклого безвісти;

витягом із наказу від 15.08.2024 № 230;

витягом з наказу про призначення службового розслідування від 05.12.2024 №2356;.

витягом із наказу про результати службового розслідування від 22.02.2025 № 871;

витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 000164 від 05.09.2024 р.

З метою отримання соціальних гарантій та представництва інтересів, що передбаченні чинним законодавством для членів сімей військовослужбовців, що зникли безвісти, 20.12.2024 та 24.01.2025 Позивач звертався з відповідними заявами на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 про виплату мені грошового забезпечення передбаченого пунктом 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від ЗО листопада 2016 року № 884 та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (копії заяв від 20.12.2024 та 24.01.2025 додаються).

Однак, рішенням військової частини від 30.07.2025 № 21728 позивачу було відмовлено у призначені грошового забезпечення.

Позивач не згоден зі вказаним рішенням, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі по тексту - Закон України № 2011-ХІІ).

Стаття 1 вказаного Закону визначає, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом

Згідно з ч.6 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких - є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від ЗО листопада 2016 р. № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється:

-у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом: відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);

-у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких, є військовослужбовці.

Таким чином, діюче законодавство встановлює можливість виплати грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця його повнолітнім дітям, тільки в разі якщо зниклий безвісті військовослужбовець є законним представником своїх повнолітніх дітей.

Як вбачається з аналізу норм законодавства України, батьки можуть бути законними представниками своїх повнолітніх дітей, в разі якщо останні є непрацездатними. Тобто, позивач має право отримувати відповідну частку грошового забезпечення свого зниклого безвісті батька, лише в тому випадку якщо є непрацездатною особою, а батько є його законним представником.

Судом встановлено, що доказів цього позивач: до своєї заяви не додав.

Суд вказує, що вищевказані правові норми, щодо кола осіб, які мають право отримати грошове забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця, почали діяти з 01.02.2025 року.

Як вже зазначалось судом, Солдат ОСОБА_2 , який є батьком позивача, зник: безвісті 14 серпня 2024 року.

Згідно з пунктом 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від ЗО листопада 2016 р. № 884, в редакції що діяла на час зникнення безвісті солдата ОСОБА_2 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Таким чином,на думку суду, для отримання виплат грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця за період з 14.08.2024 по 31.01.2025 позивач повинен довести дві обставини.

По -перше, відсутність у зниклого безвісті ОСОБА_2 дружини, а по -друге, факт проживання разом з батьком.

Суд вказує, що відповідно до поданих до військової частини НОМЕР_2 документів, вказаних фактів встановити не вбачається можливим.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно наявних у військовій частині НОМЕР_2 документів, солдат ОСОБА_2 був зареєстрований в АДРЕСА_3 . Проживав разом зі співмешканкою (цивільна дружина) - ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_4 , має сестру - ОСОБА_4 . Згідно анкети, в якій військовослужбовець особисто зазначає власні анкетні дані, солдат ОСОБА_2 має сина ОСОБА_2 , з яким не спілкується.

Також вказана інформація відображена в акті службового розслідування, який доданий позивач до матеріалів справи, і в якому, в розділі відомості про особу, стосовно якої призначено службове розслідування, ця інформація зазначена. Така сама інформація міститься і в доповіді по факту зникнення безвісті, яка надана до матеріалів справи.

Місце реєстрації ОСОБА_2 також підтверджується копію паспорта, наданого позивачем до позову.

Як місце реєстрації ОСОБА_2 зазначається с. Петропавлівка Дніпропетровської області. У військовому квитку, також наданому позивачем до позовної заяви вказано що солдат ОСОБА_2 призваний по мобілізації 28.12.2023 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що опосередковано підтверджує факт проживання ОСОБА_2 , в с. Петропавліка Синельниківського району Дніпропетровської області.

Згідно з витягом з ЄРДР від 05.09.2024, також доданим до позову, вбачається, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає по АДРЕСА_4 .

У витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, сформованому 21.06.2025, в графі: орган який проводить розшук, вказано - відділення поліції №4 (с. Петропавлівка) Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

На думку суду всі ці матеріали в їх сукупності повністю спростовують посилання позивача стосовно спільного проживання його разом з батьком, а тому рішення військової частини від 30.07.2025 № НОМЕР_4 про відмову у призначені грошового забезпечення є законним та обгрунтованим.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243 - 246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.