Справа № 160/11309/25
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рищенко А. Ю.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВАС ТМ" до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮВАС ТМ" (далі Позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці (далі Відповідач), в якій просить визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № UA110050/2025/000029/1 від 21.03.2025.
Позивач вважав, що відповідачем було протиправно відмовлено у застосуванні основного методу визначення митної вартості (за ціною договору/контракту), оскільки ним був наданий повний та належний пакет документів, передбачений частиною 2 статті 53 МК України.
Позивач вважає, що доводи відповідача щодо неможливості ідентифікувати SWIFT платежі з поставленим товаром такими, що не відповідають дійсності. Оплата здійснювалася з посиланням на номер Контракту, а загальна сума платежів повністю відповідає вартості товару . Щодо транспортних витрат, Позивач стверджує, що витрати на перевезення ділянки Гданськ-Глівіце та винагорода експедитора були включені і чітко відображені у наданих рахунку на оплату № 301 та заявці № 24. Вимога митниці про надання акту виконаних робіт є неправомірною, оскільки такий акт підписується вже після завершення митного оформлення.
Відповідач заперечував проти задоволення позову, вважаючи своє рішення про коригування митної вартості правомірним, оскільки, на його думку, надані Позивачем документи містили розбіжності та не підтверджували числових значень складових митної вартості.
23.04.2025 ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Позивачем було самостійно визначено митну вартість товарів за основним (першим) методом за ціною договору (контракту) відповідно до статті 58 МК України. На підтвердження заявленої митної вартості Позивач надав Відповідачу пакет документів, визначених ч.2 ст. 53 МК України.
Відповідно до ст.49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч.2 ст.57 МК України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57 МК України).
Частиною 6 ст. 54 МК України передбачено право митного органу відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю лише у разі, якщо надані документи є недостатніми для її визнання, при цьому митний орган повинен мати обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості.
Такі сумніви можуть виникнути, якщо надані документи містять розбіжності, ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості (ч. 3 ст. 53 МК України).
Ключовим питанням у даній справі є правомірність висновків Відповідача про наявність обґрунтованих сумнівів, які стали підставою для відмови у застосуванні основного методу та прийняття оскаржуваного рішення.
Зокрема Відповідач обґрунтовує своє рішення, сумнівом щодо наданих банківських платіжних документів. Відповідач зазначав, що SWIFT-повідомлення від 01.11.2024 та 24.12.2024 не містять посилання на інвойс №10292024, що унеможливлює їх ідентифікацію з поставленим товаром.
Суд вважає цей довід Відповідача необґрунтованим.
В обох SWIFT-повідомленнях у полі "Remittance Information" (Інформація про грошові перекази) вказано підставу оплати "CNTR N 10292024 DD 29.10.2024", тобто Контракт № 10292024 від 29.10.2024.
Пунктом 3.3 Контракту передбачено здійснення передоплати у розмірі 30% від суми специфікації після підписання контракту. Перший платіж 8241,00 дол. США, що складає 30% від $27 470,00) було здійснено 01.11.2024. Рахунок-фактура (інвойс) № 10292024, на відсутність посилання на який вказує Відповідач, був виставлений лише 13.12.2024.
Таким чином, Позивач не міг вказати номер інвойсу у платіжному документі на передоплату, оскільки інвойс на той час ще не був виставлений, а платіж здійснювався правомірно на підставі Контракту, що і було відображено у платіжному документі.
Суд також звертає увагу, що номер інвойсу та номер контракту є тотожними, а саме: №10292024. Отже, вимога Відповідача про необхідність посилання в SWIFT-повідомленнях на інвойс взагалі суперечить відомостям зазначеним у таких повідомленнях, адже їх зміст дає можливість ідентифікувати їх як з контрактом так і з інвойсом.
Вимагаючи від декларанта додатково ідентифікувати у SWIFT-повідомленнях інвойс, щодо якого проводилась оплата, в даному випадку покладали надмірний тягар на Позивача.
Отже, зазначені платіжні документи дозволяють ідентифікувати платіж з Контрактом та підтверджують ціну, що була фактично сплачена.
Щодо доводів Відповідача про неповноту підтвердження транспортних витрат, суд зазначає наступне.
Приймаючи оскаржуване рішення Відповідач зазначав про непідтвердження складових витрат на транспортування товару.
Зокрема Відповідачем зазначалось, що згідно із залізничною накладною, перевантаження товару відбувалось на станції GLIWICE (Польща), однак Позивачем не надано рахунок на оплату транспортних витрат та не включено до митної вартості вартість перевезення від порту прибуття GDANSK до станції GLIWICE. Надана залізнична накладна (УМВС/SMGS) № 31515218 не містить інформації про вартість перевезення (провізних платежів), що, на думку Відповідача, суперечить правилам заповнення таких документів. У наданій калькуляції витрат зазначено експедиторську винагороду в розмірі 3600 грн, яку, як стверджує Відповідач, не було враховано у довідці про транспортні витрати. Позивачем не надано акт виконаних робіт, передбачений договором ТЕО, що також викликало сумніви у повноті врахованих витрат.
Суд вважає ці сумніви також безпідставними та спростованими матеріалами справи.
Під час митного оформлення Позивач надав договір транспортно-експедиторського обслуговування № 074/ФСР від 25.02.2020, Заявку № 24 від 13.12.2024 (Додаток до Договору ТЕО) та Рахунок на оплату № 301 від 13.03.2025.
Як пояснив Позивач, ця сума покриває все залізничне перевезення від порту Гданськ до кордону України, що включає в себе і зазначену ділянку (станція GLIWICE вказана у залізничній накладній №31515218 як станція відправлення).
Аналогічно, твердження про неврахування експедиторської винагороди є помилковим. Ця винагорода у розмірі 3600,00 грн. зазначена у пункті 2 Заявки № 24 ("Плата Експедитора (з ПДВ)") та у пункті 5 Рахунку № 301 ("Винагорода експедитора на території України (з ПДВ 20%)").
Загальна сума транспортних послуг за рахунком № 301 (245324,10 грн.) була сплачена Позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією № 3551 від 13.03.2025.
Щодо посилання Відповідача на відсутність акту виконаних робіт та відсутність цінових показників у самій залізничній накладній, суд зазначає наступне. Акт виконаних робіт засвідчує факт повного надання послуги (доставки вантажу на склад Позивача) і не міг існувати на момент митного оформлення, яке відбувається до завершення перевезення. Вартість транспортно-експедиційних послуг у даному випадку підтверджується не первинним документом перевізника (залізниці), а рахунком від експедитора (№ 301) та документом про його оплату (№ 3551), що є належним підтвердженням витрат декларанта.
Таким чином, суд доходить висновку, що Позивачем був наданий повний та належний перелік документів, передбачений частиною 2 статті 53 МК України. Надані документи дають достатньо інформації для встановлення вартості складових митної вартості.
Відповідач не довів наявності обґрунтованих сумнівів, які б давали підстави для відмови у митному оформленні за першим методом. Сумніви Відповідача грунтувалися на неправильному аналізі наданих документів.
Оскільки відмова у застосуванні основного методу була протиправною, застосування Відповідачем другорядного методу та коригування митної вартості на підставі іншої цінової інформації є також неправомірним.
З огляду на викладене, Рішення про коригування митної вартості товарів № UA110050/2025/000029/1 від 21.03.2025 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA110050/2025/000029/1 від 21.03.2025.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. Ю. Рищенко