Справа № 380/14604/24
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2025 рокусправа № 380/14604/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-1), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 31.05.2024 №10 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення, яким призначити позивачу пенсію за вислугу років (працівник прокуратури).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.05.2024 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років (працівник прокуратури) на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру". За наслідком розгляду долучених до заяви документів, відповідач-1 прийняв рішення від 31.05.2024 № 10 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного стажу за вислугу років 25 років для призначення пенсії за вказаною нормою Закону.

Відмічає, що у спірному рішенні до стажу за вислугу років відповідач-1 не зарахував позивачу період навчання, оскільки форма навчання заочна та період роботи з 20.05.2012 до 10.06.2012 на посаді помічника прокурора Залізничного району м. Львова, зазначивши, що станом на день подачі заяви до органу Пенсійного фонду, згідно з поданими документами, вислуга років, що дає позивачу право на пенсію відповідно до вимог статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII, становить 21 рік та 18 днів на прокурорських посадах, при загальному стажі 25 років 09 місяців 17 днів.

Позивач вважає, що оскільки вимоги щодо наявності вищої освіти у осіб, які займають посади державних службовців на час зайняття позивачем посади інспектора прокуратури області (1998 рік) не було, то положення нормативно-правових актів у частині наявності у осіб, що обіймають посаду державних службовців вищої освіти, у даному випадку застосуванню не підлягають.

Також позивач наголошує, що на момент призначення ОСОБА_1 на прокурорську посаду в органах прокуратури (16.04.2003) діяв Закон України "Про прокуратур" № 1789-ХІІ, статтею 50-1 якого було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

На теперішній час діє Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII, ч. 1 ст. 86 якого визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років з 1 жовтня 2020 року і пізніше не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Наголошує, що статтею 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи позивача, що дає їй право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції від 12.07.2001), з 20 до 25 років, що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України. Аналогічним чином звуженням прав позивача в розумінні Конституції України є вимога про зарахування до стажу роботи державної служби виключно з вищою юридичною освітою.

З огляду на наведені обставин, позивач вважає оспорюване рішення відповідача-1 від 31.05.2024 № 10 таким, що не відповідає вимогам Закону України "Про прокуратуру" та Закону України "Про державну службу", а також прийнятим з порушенням прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 , відтак є протиправним.

Із наведених підстав, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою від 15.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

30.07.2024 Головне управління ПФУ в Донецькій області подало відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, з огляду на таке.

23.05.2024 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років (працівник прокуратури) на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ.

До стажу за вислугу років згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.02.1998 відповідач-1 не зарахував період роботи в прокуратурі Львівської області на посаді помічника прокурора з 20.05.2012 до 10.06.2012, оскільки статтею 56 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ посада "помічник (старший помічник прокурора)" не передбачена.

Отже, згідно із наданими документами та інформацією з індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 25 років 09 місяців 17 днів, стаж за вислугу років - 21 рік 00 місяців 18 днів, у тому числі на посадах прокурорів - 21 рік 00 місяців 18 днів.

Відповідач-1, керуючись статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ, прийняв рішення від 31.05.2024 № 10 про відмову позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу за вислугу років.

Із наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову.

01.08.2024 позивач подала відповідь на відзив, у якій зазначила, що період роботи з 20.05.2012 до 10.06.2012 на посаді помічника прокурора Залізничного району м. Львова не зарахований відповідачем-1 безпідставно, оскільки відповідно до приписів ст. 56 Закону України "Про прокуратуру" під поняттям "прокурор", слід розуміти, зокрема, і "помічник" та "старший помічник прокурора". В означений період діяв Закон № 1789-XII, стаття 56 якого містила роз`яснення поняття прокурора, до якого належала посада "помічник (старший помічник прокурора)". Окрім цього, ч. 6 ст. 86 чинного Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (у тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів.

Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ, на який покликається відповідач-1 у відзиві, набрав чинності 26.10.2014 окремими положеннями та 15.07.2015 у повному обсязі, тобто приписи Закону № 1697-VІІ, на які покликається відповідач-1, набули чинності через 3 роки після завершення спірного періоду.

Щодо не зарахування відповідачем-1 періоду роботи на посаді державного службовця, позивач відмітила, що стаж державної служби за період роботи до 01.05.2016 обчислюється відповідно до законодавства, що діяло в період проходження державної служби.

Наголошує, що на час початку її трудової діяльності на посаді державного службовця у період з 10.02.1998 до 16.04.2003 не існували вимоги обов`язкової наявності вищої освіти, у осіб які займають посади держслужбовців, а тому положення нормативно-правових актів в частині наявності у осіб, що обіймають посаду державних службовців, вищої освіти не застосовуються. Вимога про зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періодів державної служби з вищою юридичною освітою, для прокурорів передбачена Законом України "Про прокуратуру" № 1789-XII у реакції від 27.06.2001, тобто у той час, як позивач вже мала вищу юридичну освіту.

З урахуванням викладених обставин та вимог нормативно правових актів, позивач вважає, що до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, необхідно зарахувати весь період її роботи в органах прокуратури.

Ухвалою від 02.08.2024 до участі у справі в якості другого відповідача залучене Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області (далі відповідач-2).

11.08.2024 Головне управління ПФУ у Львівській області надіслало відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років, зокрема, у період 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Вислуга років, яка дає право на призначення такого виду пенсії враховується в календарному обчисленні.

За правилами ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на посадах прокурорів органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Стверджує, що відповідно до поданих ОСОБА_1 документів вислуга років, що дає право на пенсію згідно зі ст. 86 Закону № 1697-VII станом на 23.05.2024 (день звернення із заявою про призначення пенсії) становить 21 рік 00 місяців та 18 днів при загальному стажі - 25 років 9 місяців 17 днів. Тому відповідач-2 вважає рішення відповідача-1 від 31.05.2024 №10 про відмову у призначенні пенсії таким, що прийняте із дотриманням та відповідно до норм і вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів України.

Із наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із записами трудової книжки від 10.02.1998 серії НОМЕР_1 , обіймала такі посади:

10.02.1998 призначена на посаду інспектора прокуратури Львівської області з 3-х місячним іспитовим строком;

13.09.1999 призначена старшим інспектором прокуратури Львівської області;

19.02.2001 призначена завідувачем підрозділу з обліку і доставки документів прокуратури Львівської області;

01.01.2003 призначена начальником секретаріату прокуратури Львівської області;

14.01.2003 присвоєна 6 категорія та 11 ранг державного службовця;

14.01.2003 склала Присягу державного службовця;

16.04.2003 призначена на посаду помічника прокурора Пустомитівського району Львівської області;

11.08.2003 призначена на посаду старшого помічника прокурора Залізничного району м. Львова;

11.06.2012 призначена прокурором прокуратури Залізничного району м. Львова;

29.01.2013 - призначена на посаду старшого прокурора прокуратури Залізничного району м. Львова;

16.05.2013 - призначена на посаду прокурора прокуратури м. Львова;

15.04.2015 - призначена на посаду старшого прокурора прокуратури м. Львова;

31.07.2015 - призначена на посаду прокурора прокуратури м. Львова;

15.12.2015 - призначена на посаду прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 Львівської області;

15.03.2021 переведена на посаду прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова Львівської області.

23.05.2024 позивач звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", долучивши до заяви такі документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; заяву про призначення пенсії; паспорт; диплом; довідку про джерело доходів; трудову книжку.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви про призначення пенсії, визначене Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

31.05.2024 Головне управління ПФУ в Донецькій області прийняло рішення №10 (далі рішення № 10), яким відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII, за відсутності необхідного стажу вислуги років, відповідно до п. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII.

Згідно із рішенням від 31.05.2024 № 10, вислуга років ОСОБА_1 , що дає право на пенсії згідно із ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" станом на дату звернення становить 21 рік 00 місяців 18 днів, страховий стаж - 25 років 09 місяців17 днів. До стажу за вислугу років згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.02.1998 не зарахований період роботи в прокуратурі Львівської області на посаді помічника прокурора з 20.05.2012 до 10.06.2012, оскільки статтею 56 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ посада "помічник (старший помічник прокурора)" не передбачена.

Не погодившись із рішенням відповідача-1 щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні обставини та положення законодавства.

Частиною першою ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015 були врегульовані Законом України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (далі - Закон № 1789-ХІІ).

Статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції Закону від 12.07.2001) визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

01.10.2011 набрав чинності Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI, згідно з яким ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ замінено двома частинами такого змісту: Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

01.04.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII), яким у пункті 5 розділу ІІІ "Прикінцевих положень" визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, "Про прокуратуру".

Вказаний у пункті 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону № 1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років, відтак пенсії за цим Законом не призначаються.

Отже, із аналізу пункту 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону № 213-VIII слідує, що ним скасовані діючі станом на 01.06.2015 норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

15.07.2015 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), відповідно до пп. 1 п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення" якого норми Закону № 1789-XII втратили чинність.

Статтею 86 Закону № 1697-VII врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, яка є чинною на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Отже, на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років (23.05.2024) змінені умови призначення таких пенсій. Наведене питання врегульовано приписами статті 86 Закону України № 1697-VII від 14.10.2014 "Про прокуратуру", відтак, відсутні правові підстави для застосування у цьому випадку норм попереднього Закону України № 1789-ХІІ від 05.11.1991 "Про прокуратуру".

Відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

З огляду на зазначене, суд відмічає, що зважаючи на дію законів у часі, на правовідносини, що виникли, має поширюватися дія Закону № 1697-VII, а не положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, який втратив чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Наявність права на призначення пенсії на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ позивач пов`язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час її роботи в органах прокуратури. На думку позивача, зміна, у подальшому, правового регулювання питання призначення пенсій прокурорам з огляду на ухвалення, зокрема, Закону № 1697-VII, призвела до звуження змісту та обсягу існуючих прав і суперечить положенням Конституції України.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.

Зокрема, у постанові від 04.03.2020 у справі № 265/6322/16-а Верховний Суд дійшов таких висновків:

"...Відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001) до 01 жовтня 2011 року (у редакції Закону № 3668 від 08.07.2011), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 %, але не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Таким чином, ураховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право виникло раніше)...".

Застосовуючи зазначений правовий висновок до обставин цієї справи, суд наголошує, що позивач станом на 01.10.2011 не мала необхідного загального стажу роботи для призначення пенсії (20 років), а тому у неї не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у вказаній редакції).

З огляду на те, що позивач не набула такого права, то відсутні підстави стверджувати про звуження змісту та обсягу її прав, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Щодо зарахування позивачу спірних періодів до стажу роботи, що дає право на пенсію відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру", суд враховує таке.

За правилами ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

слідчими, суддями;

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України;

на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Отже, із аналізу положень статті 86 закону № 1697-VII слідує, що право на пенсію за вислугу років мають прокурори за наявності на день звернення до пенсійного органу вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону № 1697-VII зараховується час роботи, зокрема, на посадах прокурорів; на посадах помічників і старших помічників прокурорів; на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій ).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

ОСОБА_1 у період з 10.02.1998 до 23.05.2024 (день звернення до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії) працювала в органах прокуратури.

Із доданого Головним управління ПФУК в Донецькій області до відзиву розрахунку стажу ОСОБА_1 суд встановив, що до стажу, який дає право на пенсію відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" відповідач-1 не зарахував період з 10.02.1998 до 15.04.2003, що складає 5 років 2 місяці.

Як зазначено вище, згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 позивач працювала у прокуратурі Львівської області: з 10.02.1998 - інспектор прокуратури; з 13.09.1999 старший інспектор прокуратури; з 19.02.2001 завідувач підрозділу з обліку і доставки документів; з 01.01.2003 начальник секретаріату.

Отже, у період з 10.02.1998 до 15.04.2003 позивач працювала у прокуратурі Львівської області на посадах інструктора прокуратури, завідувача підрозділу з обліку і доставки документів та начальника секретаріату.

Працюючи на вказаних посадах, ОСОБА_1 у період з 01.08.1997 до 27.06.2003 одночасно здобувала освіту у Львівському національному університеті імені Івана Франка за спеціальністю "Правознавство", кваліфікацією "спеціаліст-юрист", форма навчання - заочна.

Суд вважає, що під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування періодів роботи на таких посадах до прокурорського стажу, належить застосовувати норми законодавства, чинні на час роботи особи на відповідних посадах.

Під час роботи позивача на посадах інструктора прокуратури, завідувача підрозділу з обліку і доставки документів та начальника секретаріату обласної прокуратури чинними були положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII).

Згідно зі ст. 24 Закону № 3723-XII прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення інших питань, пов`язаних із службою, проводиться відповідно до категорій посад службовців, а також згідно з рангами, які їм присвоюються.

Частиною 1 ст. 25 Закону № 3723-XII передбачено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016, встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

На виконання постанови Верховної Ради України від 16.12.1993 "Про введення в дію Закону України "Про державну службу" Кабінет Міністрів України постановою від 03.05.1994 за № 283 затвердив Порядок обчислення стажу державної служби (далі Порядок № 283), який був чинним на період роботи позивача в органах прокуратури з 10.02.1998 до 15.04.2003.

Відповідно до п. 1 Порядку № 283 ним визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно із п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби.

Пунктом 3 Порядку № 283 передбачено, що до стажу державної служби включається також робота на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 283 документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Отже, до 01.05.2016 посади державних службовців були віднесені до відповідних посад Законом України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу", який набрав чинності 28.12.1993 та на виконання якого Кабінет Міністрів України затвердив Порядок № 283.

Таким чином, суд вважає, що період роботи ОСОБА_1 з 10.02.1998 до 15.04.2003 на посадах інструктора прокуратури, завідувача підрозділу з обліку і доставки документів та начальника секретаріату обласної прокуратури у силу приписів п. 2 та п. 3 Порядку № 283, є періодом, який підлягає зарахуванню позивачу до вислуги років, як стаж державної служби.

У спірному рішенні відповідач-1 не зарахував позивачу до стажу за вислугу років період навчання, тобто період з з 10.02.1998 до 15.04.2003, покликаючись на те, що форма навчання заочна.

Як зазначено вище, позивач у період з 01.08.1997 до 27.06.2003 навчалася у Львівському національному університеті ім. І. Франка за спеціальністю "Правознавство".

Тобто, працюючи на посадах, які віднесені до посад державної служби, позивач здобула вищу освіту за фахом юриста.

Відтак, суд критично оцінює доводи відповідача-1 про не зарахування позивачу вказаного періоду до вислуги років, що дає право на пенсію, оскільки передбачена ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII умова щодо денної форми навчання стосуються виключно зарахування до вислуги років половини строку навчання на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

У спірному випадку, позивач у період з 01.08.1997 до 27.06.2003 працювала в органах прокуратури, навчаючись у вищому навчальному закладі на юридичному факультеті.

Варто відмітити, що на час зайняття позивачем посад державної служби в органах прокуратури, законодавчих вимог про необхідність здобуття вищої освіти для призначення на посади державних службовців не було, а тому не підлягають застосуванню положення нормативно-правових актів у частині наявності у осіб, що обіймають посаду державних службовців, вищої освіти.

Суд також вважає безпідставним не зарахування позивачу до вислуги років періоду роботи в прокуратурі Львівської області на посаді помічника прокурора з 20.05.2012 до 10.06.2012, оскільки внесення змін до ст. 56 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ в частині роз`яснення посади "прокурор" та виключення з цієї статті поняття "помічник (старший помічник прокурора)" не може нівелювати вимоги ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII в частині зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, час роботи на посадах помічників і старших помічників прокурорів.

Таким чином, суд вважає, що до вислуги років, що дає ОСОБА_1 право на пенсію відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII необхідно зарахувати період роботи з 10.02.1998 до 15.04.2003 у прокуратурі Львівської області на посадах інструктора прокуратури, завідувача підрозділу з обліку і доставки документів та начальника секретаріату (5 років 2 місяці), а також період з 20.05.2012 до 10.06.2012 на посаді помічника прокурора (21 день).

За наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача-1 від 31.05.2024 № 10 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, яким безпідставно не зарахований позивачу спірний стаж роботи та скасовує це рішення.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача-1 призначити їй пенсію за вислугу років (працівник прокуратури).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.09.2014 дійшов висновку, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого Протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Статтею 13 визначено, що норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 23.05.2024 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII, зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 10.02.1998 до 15.04.2003 у прокуратурі Львівської області на посадах інструктора прокуратури, завідувача підрозділу з обліку і доставки документів та начальника секретаріату (5 років 2 місяці), період роботи з 20.05.2012 до 10.06.2012 на посаді помічника прокурора (21 день), з урахуванням стажу роботи на посадах прокурорів (21 рік 00 місяців 18 днів).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач-1, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.

З огляду на викладене вище, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.05.2024 № 10 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3; ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_2 ) з 23.05.2024 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII, зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 10.02.1998 до 15.04.2003 у прокуратурі Львівської області на посадах інструктора прокуратури, завідувача підрозділу з обліку і доставки документів та начальника секретаріату (5 років 2 місяці), період роботи з 20.05.2012 до 10.06.2012 на посаді помічника прокурора (21 день), з урахуванням стажу роботи на посадах прокурорів (21 рік 00 місяців 18 днів).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна