Справа № 360/1594/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2025-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року справа №360/1594/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Сіваченка І.В., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 р. у справі № 360/1594/24 (головуючий І інстанції І.О. Свергун) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради (далі відповідач, УСЗН) в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, викладене в повідомленні від 08.08.2024 про відмову в призначені допомоги на проживання на другий шестимісячний період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), допомогу на проживання внутрішньо переміщених осіб на другий шестимісячний період з серпня 2024 року, з урахуванням висновків суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року позов задоволено, а саме суд:

Визнав протиправним та скасував рішення Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради від 08.08.2024 № -2024-1 про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги переміщеним особам на проживання.

Зобов`язав Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради призначити ОСОБА_1 допомогу на проживання як внутрішньо переміщеній особі за її заявою від 08.08.2024.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.).

Відповідач, не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що рішення суду ухвалене без дотримання норм матеріального права, вимог процесуального права, у зв`язку з чим суд прийняв рішення, пов`язане з критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, та встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених умов для отримання позитивного результату і як наслідок, відсутністю у суб`єкта владних повноважень права діяти за встановленими нормами Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та підзаконних нормативно - правових актів, зокрема Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20 березня 2022 року «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

У порушення чинних норм права суд встановлює, що неповідомлення позивачкою уповноваженому органу за місцем отримання довідки про добровільне повернення до покинутого постійного місця проживання не може слугувати підставою для відмови у призначенні (продовженні виплати) допомоги на проживання при повторному переміщенні ОСОБА_1 до м. Біла Церква.

Скаржник зазначає, що за вимогами законодавства, у разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня від`їзду.

Судом залишено поза увагою вимоги пункту 4 Порядку №332, для призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщена особа або уповноважена особа подає заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1. Така заява подається структурному підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної (військової) адміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради (надалі по тексту також - орган соціального захисту населення) або уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради чи центру надання адміністративних послуг за місцем обліку внутрішньо переміщеної особи із використанням функціоналу Єдиної інформаційної системи соціальної сфери та електронних систем Мінсоцполітики.

Пунктом 9 Порядку №509 визначено, що у разі зміни фактичного місця проживання/перебування заявник звертається за видачею довідки до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання/перебування, а раніше видана йому довідка вилучається, про що вносяться відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Інформація про зміну фактичного місця проживання/перебування відображається з використанням інформаційних систем Мінсоцполітики в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та передається через інформаційні системи Мінсоцполітики до Порталу Дія'.

Відповідно до відомості Історія руху по РНОКПП НОМЕР_1 ОСОБА_1 20.07.2015 р. взята на облік внутрішньо переміщених осіб в місті Біла Церква Київської області та не знята з такого обліку.

Скаржник наголошує, що позивач відповідно Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб України з 20 липня 2015 року та по даний час перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та вже скористалась своїм правом на призначення допомоги на проживання у періоди: з липня 2015 року по січень 2016 року, повторно використовувала право на призначення допомоги на проживання відповідно до Порядку №332 у 2022 році, коли 08 квітня 2022 року звернулась із заявою до Управління №643676 про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Рішенням Управління від 09 квітня 2022 року позивачу призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, яку вона отримувала з березня 2022 року по листопад 2023 року,

Проігнорований Луганським окружним адміністративним судом і пункт 9 Порядку №509, яким визначено, що у разі зміни фактичного місця проживання/перебування заявник або особа, зазначена в абзацах сьомому - десятому пункту 2 цього Порядку, звертається за видачею довідки до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання/перебування, а раніше видана йому довідка вилучається, про що вносяться відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

У матеріалах справи наявна довідка про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 20.07.2015 р. за №3248-2344 та відсутнє тимчасове посвідчення про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що тимчасово проживала на території у місті Лисичанськ Лисичанської міської територіальної громади.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду адміністративне провадження № К/990/39515/23 справа № 560/9166/23 від 27 лютого 2024 року у пункті 34 встановлено, що аналіз правових норм дає підстави для висновку, що особа зі статусом внутрішньо переміщеної особи зобов`язана повідомити про зміну свого фактичного проживання чи перебування органи соціального захисту, зважаючи на правову підставу отримання такої допомоги.

У пункті 38 встановлено, що відповідно до пункту 11 Порядку №509 у разі неправомірного або повторного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання за певний період суми виплаченої допомоги повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення.

Враховуючи зазначене, рішення Луганського окружного адміністративного суду №360/1594/24 прийняте без всебічно з`ясованих обставин справи, без урахування юридичної сили правових актів національного законодавства, у суду були відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Від позивача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування зазначено зокрема, що відповідачем не взято до уваги, що станом на день спливу дії довідки ВПО позивачки, абзац 3 п. 6 Порядку № 509 встановлено - строк дії довідки становить шість місяців з дати її видачі.

У випадку продовження дії обставин, що визначені у статті 1 цього Закону, термін дії такої довідки може бути продовжено на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до відповідного структурного підрозділу відповідної місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення.

Після спливу 6 місяців позивачка не зверталася до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради з метою продовження дії довідки ВПО.

Отже, відповідно до вищевказаного, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, видана в липні 2015 році, мала бути скасована в листопаді 2015 року структурним підрозділом з питань соціального захисту населення в межах виконання державним органом своїх функцій, а, в разі відсутності такого скасування, припинити свою дію 20 січня 2016 року.

Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, м. Лисичанськ Лисичанської міської територіальної громади Луганської області з 24.02.2022 року є територією активних бойових дій та з 03.07.2022 року є тимчасово окупованою територією України.

Отже, при прийняті рішення про відмову в призначені допомоги на проживання від 08.08.2024 відповідачем не враховано, що після 24.02.2022 позивачка змушена була повторно переміститися з вище вказаної території з незалежних від неї причин.

Аналіз положень чинного законодавства свідчить, що право на призначення допомоги на проживання ВПО мають особи, які обліковувались як ВПО до 01.01.2022, лише з числа тих, які: повторно перемістилися з: тимчасово окупованої Російською Федерацією території України; територій, на яких ведуться бойові дії; або тимчасово окупованих Російською Федерацією, після 24.02.2022 року.

При цьому, текст відповідної норми Порядку не встановлює залежність чи особа обліковувалась ВПО станом на 24.02.2022, чи на цю дату довідка ВПО була вже анульована.

Для підтвердження факту проживання на території адміністративно територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, достатньо наявності одного з перелічених доказів (у такому разі розглядаються фотографії або відеозаписи підтвердних документів), який надає обґрунтовані підстави вважати факт проживання на день виникнення обставин, зазначених у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», на території адміністративно територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення (п.4 Порядку №509).

Позивач щодо твердження відповідача про відсутність у позивача тимчасового посвідчення про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що тимчасово проживала на територій у місті Лисичанськ Лисичанської територіальної громади, не є зрозумілим та не передбачено Порядком № 332.

Позивач вважає, що посилання відповідача на практику Верховного суду по справі № 560/9166/23 від 27.02.2024 помилковим, оскільки спір який був предметом розгляду в цій справі є відмінним, враховуючи обставини даної справи які призвели до необхідності відновлення порушеного права позивачки.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , має статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки від 20.07.2015 № 3248-2344.

20.07.2015 ОСОБА_1 вперше звернулася до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради з заявою № 2344 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

Згідно архівного особистого рахунку № НОМЕР_2 позивачка отримувала допомогу на проживання внутрішньо переміщеної особи з 21.07.2015 по 21.01.2016. Причина зняття: закінчення строку виплати.

Відповідно до довідки від 20.07.2015 №3248-2344 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивачка фактично проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_2 .

08.04.2022 ОСОБА_1 вдруге звернулася до УСЗН Білоцерківської міської ради з заявою № 643676 про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Рішенням УСЗН Білоцерківської міської ради від 09.04.2022 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання ОСОБА_1 призначено виплату допомоги в розмірі 2000,00 грн з 01.03.2022 по 31.05.2022.

Згідно витягу з електронної особової справи виплата допомоги ОСОБА_1 здійснювалася по листопад 2023 року.

08.08.2024 ОСОБА_1 повторно звернулася до УСЗН Білоцерківської міської ради з заявою № 2108 про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Рішенням від 08.08.2024 № -2024-1 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги переміщеним особам на проживання. В обґрунтування спірного рішення УСЗН Білоцерківської міської ради послалося на те, що позивачка не має права на допомогу, оскільки не відповідає вимогам п. 5 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, так як відсутнє переміщення (повторне) з 01.01.2022 з територій, включених до переліку територій, затвердженого Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення/припинення бойових дій або тимчасової окупації.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що до переміщення в місто Біла Церква в квітні 2022 року позивачка дійсно (фактично) проживала в місті Лисичанську Луганської області. Оскільки місто Лисичанськ Луганської області включене до Переліку № 309, тому ОСОБА_1 з урахуванням встановлених обставин за матеріалами справи має право на призначення допомоги на проживання з підстав переміщення (повторно переміщення) з 1 січня 2022 року з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірним питанням у даній адміністративній справі є право позивача на отримання щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 4 Закону № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тобто, зазначений документ до його скасування або закінчення терміну дії підтверджує той факт що особа самостійно покинула своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону, внутрішньо переміщена особа зобов`язана:

1) дотримуватися Конституції та законів України, інших актів законодавства;

3) повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання.

У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня від`їзду;

4) у разі виявлення подання внутрішньо переміщеною особою завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки про взяття на облік відшкодувати фактичні витрати, понесені за рахунок державного та місцевих бюджетів у результаті реалізації прав, передбачених цим Законом.

Внутрішньо переміщена особа зобов`язана виконувати інші обов`язки, визначені Конституцією та законами України.

За положенням статті 12 Закону, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла кримінальне правопорушення: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; вчинення кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або військового кримінального правопорушення; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об`єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

У разі наявності у внутрішньо переміщеної особи обґрунтованих причин для продовження строку її відсутності за місцем проживання понад 60 днів така особа звертається з відповідною письмовою заявою за місцем проживання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад. У такому разі строк відсутності внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання може бути збільшено до 90 днів.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

При цьому, за положенням ч. 8 ст. 4 Закону № 1706-VII у редакції на час отримання довідки від 20.07.2015 №3248-2344, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи видається структурним підрозділом місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення в день подання заяви, підписується та засвідчується уповноваженою посадовою особою цього структурного підрозділу без сплати будь-яких платежів та зборів, включаючи як першу видачу такої довідки, так і в разі повторної її видачі у випадку втрати, пошкодження або з метою продовження її дії.

Термін дії такої довідки становить шість місяців з моменту її видачі.

У випадку продовження дії обставин, що визначені у статті 1 цього Закону, термін дії такої довідки може бути продовжено на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до відповідного структурного підрозділу відповідної місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення.

За положенням п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону № 1706-VII у редакції на час отримання довідки від 20.07.2015 №3248-2344, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Отже вказаними нормами передбачено, що підставою для скасування дії довідки є повернення внутрішньо переміщеної особи до покинутого місця постійного проживання, що вважається поданням відповідної заяви особи з цього питання або тривалою відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання. При цьому, на час отримання довідки законодавством було передбачено термін дії довідки шість місяців з моменту її видачі з можливістю продовження за заявою особи.

Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам визначений Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», який набрав чинності 22.03.2022 (далі Порядок №332).

За положенням п.2 Порядку №332, з 1 серпня 2023 р. допомога призначається на шість місяців внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця внутрішньо переміщеній особі або уповноваженій особі на внутрішньо переміщену особу у випадку недієздатності отримувача або дитину (далі - уповноважена особа) у такому розмірі: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога призначається на кожну внутрішньо переміщену особу (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.

Відповідно до положень п.3 Порядку № 332, з 1 листопада 2023 р. допомога призначається на шість місяців на сім`ю, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця одному з членів сім`ї (далі - уповноважена особа) у такому розмірі:

для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога призначається на кожного члена сім`ї (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.

За положенням п.12 Порядку №332, облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб .

Відповідно до положень п.3 Порядку № 332, допомога призначається внутрішньо переміщеним особам:

які перемістилися (повторно перемістилися) з 1 січня 2022 р. з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації;

у яких житлове приміщення знищене або пошкоджене (до ступеня непридатного для проживання) та інформація про яке внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр пошкодженого та знищеного майна) (за технічної можливості), або щодо якого подано документальне підтвердження органом місцевого самоврядування, а в разі його відсутності - обласною державною (військовою) адміністрацією факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації.

Допомога також призначається дитині, яка народилася у внутрішньо переміщеної особи, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

У разі віднесення територій до таких, на яких ведуться бойові дії, до територій можливих бойових дій або до тимчасово окупованих Російською Федерацією, виплата призначеної допомоги автоматично відновлюється в наступному місяці за повний місяць, у якому відповідну інформацію внесено до переліку територій.

У разі зазначення дати завершення бойових дій (можливих бойових дій) або тимчасової окупації для території, з якої здійснилося внутрішнє переміщення, виплата допомоги припиняється через два місяці з місяця, що настає за місяцем, у якому таку дату було визначено.

У разі повернення особи до покинутого місця проживання, з якого здійснилося переміщення, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем повернення до покинутого місця проживання, крім виплати допомоги особам відповідно до абзацу третього цього пункту.

Допомога призначається на один шестимісячний період особі, яка отримувала допомогу до 1 вересня 2023 р. та втратила право/відмовилася від неї, - у разі її переміщення з території, на якій оголошена обов`язкова евакуація після 1 серпня 2023 р., та за умови відповідності особи критеріям, зазначеним у пунктах 7, 7-1 і 8 цього Порядку.

Допомога особам, зазначеним в абзаці восьмому цього пункту, призначається за наявності їх в переліку осіб, яких обов`язково/примусово евакуюють, що затверджується обласною державною (військовою) адміністрацією, з якої здійснюється обов`язкова евакуація, відповідно до пунктів 2-4 цього Порядку на підставі заяви, поданої особисто.

Обласна державна (військова) адміністрація, яка проводить обов`язкову/примусову евакуацію, щотижня формує та надсилає Мінсоцполітики засобами електронного зв`язку перелік осіб, які евакуюються, за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Якщо особа, зазначена в абзаці восьмому цього пункту, самостійно евакуювалася та/або за допомогою благодійних, громадських організацій, про це вона повідомляє обласній державній (військовій) адміністрації з використанням засобів телефонного/поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням кваліфікованого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису). Обласна державна (військова) адміністрація приймає рішення щодо включення особи, яка евакуювалася самостійно, до списку осіб, які евакуюються, за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Особа вважається такою, що звертається вперше, якщо їй не призначалася і не виплачувалася допомога відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам до дня звернення.

Переміщення вважається повторним, якщо внутрішньо переміщена особа повторно залишила або покинула своє місце проживання та перемістилася з територій, на яких ведуться бойові дії, або з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, затвердженого Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, а також якщо внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, знищено або пошкоджено (до ступеня непридатного для проживання) її житлове приміщення.

Допомога призначається особі, яка звертається за нею не вперше, на один шестимісячний період, але не більш як один раз, відповідно до пунктів 2-4 цього Порядку та за умови відповідності особи критеріям, зазначеним у пунктах 7, 7-1 і 8 цього Порядку, на підставі особисто поданої заяви, яка отримувала допомогу та відмовилася від неї та/або яку було знято з обліку як внутрішньо переміщена особа, у разі повернення особи до покинутого місця проживання, з якого здійснилося переміщення: у якої після припинення виплати допомоги житлове приміщення було знищено або пошкоджено (до ступеня непридатного для проживання) та інформацію про яке внесено до Реєстру пошкодженого та знищеного майна (за технічної можливості), або щодо якого органом місцевого самоврядування, або обласною державною (військовою) адміністрацією подано документальне підтвердження факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації; яка повторно перемістилася з територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, перелік яких затверджено Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації) та які включені до переліку територій після 1 грудня 2023 року.

З оскарженого рішення УСЗН Білоцерківської міської ради від 08.08.2024 № -2024-1, яке надіслано позивачці у вигляді повідомлення від 08.08.2024, про відмову в призначенні допомоги переміщеним особам на проживання, встановлено, що підставою для такої відмови фактично слугувало те, що з 01.01.2022 заявниця повторно не переміщалася з територій, включених до переліку територій, затвердженого Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення/припинення бойових дій або тимчасової окупації, тобто в даному випадку з м. Лисичанська Луганської області.

Відповідно до паспорту позивачки да довідки ВПО від 20.07.2015 №3248-2344 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до матеріалів справи та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.07.2015 №3248-2344, ОСОБА_1 з липня 2015 року мала статус внутрішньо переміщеної особи та перебувала на обліку в місті Біла Церква.

За поясненнями відповідача, відповідно до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб України ОСОБА_1 з 20 липня 2015 року по даний час перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в УСЗН Білоцерківської міської ради, отримувала допомогу внутрішньо переміщеної особи у періоди: з липня 2015 року по січень 2016 року, з вересня 2022 року по листопад 2023 року.

З пояснень позивача вбачається, що позивач у вересні 2015 року повернулася проживати до міста Лисичанська Луганської області. У квітні 2022 року повторно переселилася саме з міста Лисичанська, яке входить до Переліку територіальних громад, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 за № 309.

У підтвердження обставин повернення позивача на проживання до м. Лисичанськ Луганської області свідчать:

- копії виписки по її картковому рахунку за період з 01.05.2021 по 31.03.2022, відповідно до якої позивачка у вказаний період здійснювала операції зі зняття готівки в банкоматі, який знаходився за адресою: ТЦ "Кременской", АДРЕСА_3 , та здійснювала комунальні платежі за реквізитами ОСОБА_2 та КП ЛЖЕК № 5 м. Лисичанськ;

- довідки Медичної інформаційної системи Helsi про здійснення щеплення ОСОБА_1 в Комунальному некомерційному підприємстві Лисичанської міської ради Луганської області Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2, дата вакцинації: 12.06.2021, 10.07.2021;

- скріншоти з особистого кабінету HELSI, відповідно до яких 05.06.2020 між ОСОБА_1 та лікарем КНП Лисичанської міської ради Луганської області Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 ОСОБА_3 було укладено декларацію, скріншоти візитів до лікарів у м. Лисичанську.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявні в матеріалах справи докази, свідчать про повернення ОСОБА_1 до покинутого постійного місця проживання (міста Лисичанськ Луганської області), в тому числі до 08.04.2022.

Щодо посилання скаржника на те, що позивачка не повідомляла про добровільне повернення до покинутого постійного місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту міста Біла Церква, та у зазначеного підрозділу не було інформації, яка б давала обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, колегія суддів зазначає, що матеріали справи свідчать, що позивачем не подавалась заява про повернення до місця проживання, а відповідачем не приймалось рішення про скасування довідки у тому числі у зв`язку з тривалою відсутність (понад 60 днів). Проте, матеріали справи не містить заяви про продовження дії довідки від 20.07.2015 №3248-2344 на наступні шість місяців, отже у розумінні законодавства така довідка вважається такою, що втратила законної сили.

Також суд звертає увагу на те, що неповідомлення позивачкою уповноваженому органу за місцем отримання довідки про добровільне повернення до покинутого постійного місця проживання не може слугувати підставою для відмови у призначенні (продовженні виплати) допомоги на проживання при повторному переміщенні ОСОБА_1 до м. Біла Церква. Також, вказане не скасовує обов`язок відповідача здійснювати контроль щодо місця проживання особи.

З урахуванням викладеного у суду наявні правові підстави вважати, що до переміщення в місто Біла Церква в квітні 2022 року позивачка дійсно (фактично) проживала в місті Лисичанську Луганської області.

Оскільки місто Лисичанськ Луганської області включене до Переліку № 309, тому ОСОБА_1 з урахуванням встановлених обставин за матеріалами справи має право на призначення допомоги на проживання з підстав переміщення (повторно переміщення) з 1 січня 2022 року з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Так, Конституційний суд України у своєму Рішенні N 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначив, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Враховуючи викладене, у даному випадку Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради протиправно відмовило ОСОБА_1 в призначені допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі на підставі положень пункту 5 Прядку № 332.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Стаття 316 КАС України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 р. у справі № 360/1594/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухваленням та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 12 листопада 2025 року.

Головуючий суддя Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Сіваченко

А.А. Блохін