Справа № 260/6096/25
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2025 року м. Ужгород№ 260/6096/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким просить суд визнати протиправним та скасувати рішення начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_2 про відмову в перетині державного кордону України від 05.07.2025 року щодо громадянина України ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 05.07.2025 року, тому з метою його скасування, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

27 серпня 2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що в оскаржуваному рішенні наведено персональні дані позивача, його паспортні документи, вказано правову підставу його прийняття, в тому числі вказано причини. Отже, ухвалене оскаржуване рішення на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні, а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022» гр. України ОСОБА_3 01.09.1987р., не відповідає умовам перетинання державного кордону України визначеним у пункті 3 ч.1 ст.23 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених ПКМУ №57 (багатодітний, відсутня відстрочка). Таким чином, відповідач переконаний, що оскаржуване рішення містить всі обов`язкові реквізити, підставу та мотиви його прийняття.

Представник відповідача зауважив, що позивачем не були надані документи, які підтверджують його право на перетин державного кордону України в умовах дії правового режиму воєнного стану.

Відповідач окремо звертає увагу суду, що у копії витягу з Резерв+ вказано, що відстрочка надана до завершення мобілізації на підставі п.1 ч.3 ст.23. Разом з тим, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1558 від 31 грудня 2024 року, відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації для здобувачів професійної, фахової передвищої та вищої освіти надається на семестр, але не більше ніж на шість місяців.

Разом з тим, відповідно до пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в пунктах 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункті 2-14 цих Правил. Таким чином, надана позивачу відстрочка не дає права на перетин кордону.

Щодо багатодітності, як підстави для виїзду за кордон, звертаємо увагу суду, що у позивача відсутня відстрочка з цієї підстави та документи, які б підтверджували відсутність заборгованості по аліментах.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

04 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладений шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 04.07.2015 року серії НОМЕР_3 .

Відповідно до посвідчення від 15.03.2023 року серії НОМЕР_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є багатодітними батьками.

05 липня 2025 року з метою перетину державного кордону України ОСОБА_1 надав для перевірки наступні документи:

- посвідчення водія НОМЕР_5 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

- поліс на ТЗ;

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_6 , орган 7101, виданий 27.02.2019 року;

- витяг із застосунку «Резерв +» з відміткою про наявність відстрочки;

- військовий квиток № НОМЕР_7 ;

- посвідчення батьків багатодітної сім`ї НОМЕР_4 від 14.03.2023 року;

- свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_3 від 04.07.2015 року;

- свідоцтво про народження Серія НОМЕР_8 від 09.08.2016 року;

- свідоцтва про народження Серія НОМЕР_9 від 27.09.2022 року;

- свідоцтва про народження Серія НОМЕР_10 від 14.10.2008 року;

- Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.09.2010 року.

Однак, рішенням від 05.07.2025 року позивачу відмовлено в перетинанні державного кордону України. У рішенні зазначено причину вдмови ОСОБА_1 у перетині кордону, а саме: «На підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні, а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022» гр. України ОСОБА_3 01.09.1987р., не відповідає умовам перетинання державного кордону України визначеним у пункті 3 ч.1 ст.23 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених ПКМУ №57 (багатодітний, відсутня відстрочка)».

Вказане рішення, позивач вважає протиправним, тому з метою його скасування звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Отже, гарантоване статтею 33 Конституції України право вільно залишати територію України належить до категорії прав, що можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.

Воєнний стан на усій території України введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 (затвердженого Законом №2102-IX від 24.02.2022).

Цим Указом воєнний стан введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, однак в подальшому цей строк продовжувався з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента №133/2022 від 14.03.2022, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб - Указом Президента №259/2022 від 18.04.2022, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб - Указом Президента №341/2022 від 17.05.2022, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №573/2022 від 12.08.2022, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №757/2020 від 07.11.2022, та діє по теперішній час.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII (далі - Закон №389-VIII).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону №389-VIII).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №389-VIII правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом (частина 6 статті 5 Закону №389-VIII).

В указі Президента України про введення воєнного стану серед іншого зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 5 Закону №389-VIII).

Згідно з пунктом 3 Указу №64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Отже, відповідно до пункту 3 Указу №64/2022 на період дії правового режиму воєнного стану (строк дії обмежень) передбачено можливість обмеження у тому числі встановленого статтею 33 Конституції України права вільно залишати територію України.

Відповідно до частини 2 ст.3 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» №3857-XII від 21.01.1994 року передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України (в редакції, чинній на дату спірних правовідносин).

Правила перетинання державного кордону України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року (Правила №57).

Зокрема, згідно з пункту 2-6 Правил №57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2-8 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Наведене свідчить, що військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану.

Відповідно до визначень, які наведені у статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII, в редакції, чинній на дату спірних правовідносин):

- мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період;

- мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону України №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Зокрема, ч.6 цієї статті передбачено, що громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині 3 цієї статті.

Водночас, згідно з абз.4 ч.1 ст.23 Закону України №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Отже, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову у разі перетину кордону необхідно надати підтверджуючі документи.

За обставин справи, з метою перетину державного кордону України ОСОБА_1 надав для перевірки наступні документи:

- посвідчення водія НОМЕР_5 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

- поліс на ТЗ;

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_6 , орган 7101, виданий 27.02.2019 року;

- витяг із застосунку «Резерв +» з відміткою про наявність відстрочки;

- військовий квиток № НОМЕР_7 ;

- посвідчення батьків багатодітної сім`ї НОМЕР_4 від 14.03.2023 року;

- свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_3 від 04.07.2015 року;

- свідоцтво про народження Серія НОМЕР_8 від 09.08.2016 року;

- свідоцтва про народження Серія НОМЕР_9 від 27.09.2022 року;

- свідоцтва про народження Серія НОМЕР_10 від 14.10.2008 року;

- Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.09.2010 року.

Рішенням від 05.07.2025 року позивачу відмовлено в перетинанні державного кордону України, оскільки ОСОБА_1 не має права на перетин державного кордону.

Відповідно до спірного рішення причиною відмови вказано, що ОСОБА_3 не відповідачє умовам перетинання державного кордону України, визначених у п.3 Правил перетинання державного кордону громадяника України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» (далі - Закон №1710-VI) рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону в кожному випадку повинно бути обґрунтованим, із зазначенням конкретних причин відмови.

Натомість в оскаржуваному рішенні не вказано конкретної причини для надання позивачу відмови у перетині державного кордону, в тому числі з посиланням на документи, які надав позивач та їх неналежність чи недостатність для виїзду за кордон.

Водночас можливість підтвердження позивачем наявності права на перетин кордону прямо залежить від чіткого визначення відповідачем конкретного та вичерпного переліку необхідних для цього документів, чого зроблено не було.

Позивач вказує, що відповідно до п.2-6 Правил, у яких зазначено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Суд зазначає, що дана норма не розкриває чіткого переліку осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Натомість перелік таких осіб визначений Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Зокрема, статтею 23 Закону передбачена, категорія громадян, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Поряд з тим приписи зазначеної норми права не регулюють питання перетинання державного кордону, а у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи.

Судом встановлено, що у зв`язку з введенням в Україні правового режиму воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та на виконання вимог Закону України «Про правовий режим воєнного стану», листом Адміністрації Державної прикордонної служби України «Щодо порядку організації виїзду за кордон на період дії правового режиму воєнного стану у зв`язку з введенням в Україні правового режиму воєнного стану» від 17.03.2022 (№23-6855/0/6-22-Вих) органам Держприкордонслужби роз`яснено, що слід врахувати, зокрема:

- пропуск громадян України, які не досягли 16-річного віку, та осіб з інвалідністю здійснювати відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 №57 (зі змінами від 12.03.2022);

- обмеження щодо заборони на період дії правового режиму воєнного стану виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років не застосовуються до осіб:

1) які мають посвідчення про відстрочку від призову та повідомлення про зарахування на спеціальний військовий облік.

Підтверджуючими документами можуть бути: посвідчення про відстрочку від призову (бронь) + документи про відрядження;

3) на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Підтверджуючими документами можуть бути: свідоцтва про народження дітей (трьох і більше)/медичне свідоцтво про народження за формою №103/о), свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю дітей (трьох і більше) або рішення суду про розлучення та визначення місця проживання дітей з батьком або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, посвідчення батьків багатодітної сім`ї.

Оцінюючи подані позивачем підтверджуючі документи, суд зазначає, що в свідоцтві про народження дітини від 14.10.2008 року серії НОМЕР_11 батьком вказаний не позивач, а інша особа.

Суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 №2398-VI (далі - Закон №2398-VI), відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.9 Закону №2398-VI, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Частиною 1, 2 ст.13 Закону №2398-VI передбачено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

Разом з цим, механізм виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї багатодітної сім`ї (далі - посвідчення) визначає Порядок виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2010р. №209.

Згідно з п.2 Порядку №209 посвідчення є документами, що підтверджують статус багатодітної сім`ї і дітей з такої сім`ї та їх право на отримання пільг згідно із Законом України «Про охорону дитинства» та іншими актами законодавства.

Відповідно до п.3 Порядку №209 посвідчення видаються структурними підрозділами районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських (міст обласного значення), районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (далі - структурний підрозділ/виконавчий орган) і центрами надання адміністративних послуг одному з батьків незалежно від місця проживання протягом десяти робочих днів з дати подання заяви.

За приписами п.3-4 Порядку №209 для підтвердження відомостей про народження дітей та шлюб батьків використовуються відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, які передаються до Мінсоцполітики шляхом автоматизованого обміну електронними даними між інформаційними ресурсами Мін`юсту та Мінсоцполітики через систему електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до п.3-5 Порядку №209 для підтвердження відомостей про факт виховання дитини одним із батьків використовуються відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, які передаються до Мінсоцполітики шляхом автоматизованого обміну електронними даними між інформаційними ресурсами Державної судової адміністрації та Мінсоцполітики у порядку, визначеному Мінсоцполітики разом із Державною судовою адміністрацією.

Згідно з п.3-6 Порядку №209 відомості, необхідні для оформлення посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, можуть також перевірятись у порядку електронної інформаційної взаємодії з державними електронними інформаційними ресурсами за допомогою засобів Єдиного державного веб-порталу електронних послуг.

Отже, з аналізу наведених положень слід дійти висновку, що свідоцтво про народження є офіційним документом, який засвідчує дату та місце народження особи, з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові.

Посвідчення багатодітної сім`ї видається з урахуванням відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, які передаються до Мінсоцполітики шляхом автоматизованого обміну електронними даними між інформаційними ресурсами Мін`юсту та Мінсоцполітики через систему електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, передбаченому законодавством.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.01.2023 року у цивільній справі №712/9832/22, яким встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 з її донькою ОСОБА_6 .

При цьому, окрім зазначених вище документів, позивачем на кордоні наданий військовий квиток серії НОМЕР_7 , у якому записів про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав того, що він має на утриманні троє дітей віком до 18 років, не було.

Разом з тим, матеріали справи містять копію роздруківки з Резерв+, відповідно до якої ОСОБА_1 має відстрочку від призову на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до завершення мобілізації.

З цього приводу суд зазначає, що питання відстрочки від мобілізації не віднесені до повноважень прикордонної служби, а остання лиш перевіряє їх наявність. Суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Разом з тим, ураховуючи те, що рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону, повинно містити конкретні підстави з посиланням на документи, які надав позивач та їх неналежність чи недостатність для виїзду за кордон, чого зроблено не було, то суд вважає що спірне рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до положень ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу приписів ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1211,20 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_2 про відмову в перетині державного кордону України від 05.07.2025 року щодо громадянина України ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич