Справа № 520/13754/25
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 листопада 2025 року Справа № 520/13754/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сагайдак В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, під.3, пов.2, Держпром,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ) , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 83А,м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н,14005, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівський області (14005, м. Чернігів, вулиця П`ятницька, 83-А, ) щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 (зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 02.12.1992 по 20.09.1995 та військової служби з 07.12.1994 по 04.12.2000 у російській федерації.

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд,2 поверх, ) врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 02.12.1992 по 20.09.1995 та військової служби з 07.12.1994 по 04.12.2000 у російській федерації та призначити пенсію за віком, згідно ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-ІУ від 09.07.2003 з 11.05.2025 та провести відповідні виплати.

- Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м.Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі.

Відповідач повідомлений про розгляд справи своєчасно та належним чином, правом подання відзиву не скористався без зазначення причин.

Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квітні 2025 року звернувся до Головного управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з запитом щодо призначення пенсії. Вказану заяву, за принципом екстериторіальності, розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області. За результатами розгляду заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, прийняте рішення від 29.04.2025 року № 06. Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з урахуванням п. 3.1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове страхування від 09.07.2003 № 1058-ІУ (далі - Закон № 1058-ІУ), у зв`язку з тим, що на дату звернення вік заявника - 59 років 11 місяців 15 днів та необхідний страховий стаж у 60 років становить - 32 роки. А відповідно наданих документів стаж Позивача - 28 років 15 днів.

Також у рішенні вказано, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 15.08.1984 до страхового стажу не зараховано період роботи з 02.12.1992 по 20.09.1995 та військової служби з 07.12.1994 по 04.12.2000 у російській федерації, оскільки з 01.01.2023 припинена дія угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також, згідно з вимогами ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.11 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 2.12 Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку а загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування трудового стажу позивачки вказаного у її трудовій книжці, з підстав того, що вона заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок (відсутність на першій сторінці печатки підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка).

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач виносячи оскаржуване рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13 Основних положень).

Стосовно трудового стажу набутого на території російської федерації суд зазначає наступне.

За приписами пункту 22 Порядку № 637 стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення, до укладення відповідних двосторонніх угод).

Відповідно до частини четвертої статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

В силу положень статті 6 Міжнародної Угоди "Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення" від 13 березня 1992 року, призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди відбувається за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набирання чинності цієї Угоди. Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди робота, які зараховуються в трудовий стаж.

Згідно зі статтею 1 вказаної Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасників даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що кожна із сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, належні документи про присвоєння звання, розряду, кваліфікації та інші необхідні для трудової діяльності документи і завірений в установленому на території Сторони виїзду порядку їх переклад на державну мову Сторони працевлаштування або російську мову. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З аналізу наведених норм міжнародних угод, вбачається, що пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою. Призначення пенсії проводиться за поданням потрібних документів, які підтверджують право на неї згідно з законодавством держави проживання.

Стосовно необхідності легалізації (проставлення апостиля відповідним органом) архівних довідок №25-2253, №25-2254 від 31.05.2023, №106 від 23.06.2023, суд зазначає, що ст.13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року та ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" (далі за текстом - Конвенція) встановлено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

01.12.2022р. було прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22.12.2022р. названий закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23.12.2022р. цей закон набрав чинності.

Вказаний Закон передбачає: зупинення дії у відносинах з російської федерацією та Республікою Білорусь Конвенції та Протоколу до неї; вихід з зазначеної Конвенції та Протоколу до неї.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.84 Конвенції кожна Договірна Сторона може вийти з цієї Конвенції, направивши письмове повідомлення про це депозитарію за 12 місяців до закінчення поточного п`ятирічного терміну її дії. Мінська конвенція набрала чинності 19 травня 1994 року. Останнім днем чергового п`ятирічного періоду дії Конвенції для України є 18 травня 2024 року. З 19 травня 2024 року Конвенція буде вважатися припиненою для України у відносинах з усіма її сторонами. Після виходу України з Мінської Конвенції правове співробітництво у цивільних і кримінальних справах здійснюватиметься на підставі двосторонніх міжнародних договорів України з відповідними державами-учасницями Мінської конвенції та багатосторонніх міжнародно-правових інструментів, що діють в рамках Ради Європи, ООН, Гаазької конференції з міжнародного приватного права, чинних у відносинах з відповідними державами. За відсутності міжнародного договору співробітництво судів та інших компетентних органів у цивільних і кримінальних справах здійснюватиметься згідно з внутрішнім законодавством на основі принципу взаємності.

Таким чином, відповідно до цих норм права Україна продовжує бути учасницею і дотримуватись зобов`язань за Конвенцією щодо її учасників до настання терміну виходу України з Конвенції (зважаючи на те, що Конвенція була ратифікована Україною в жовтні 1994 року, це щонайменше 1 рік).

Однак, це правило не поширюється на відносини з російською федерацією та Республікою Білорусь, оскільки Законом України від 01.12.2022р. №2783-ІХ було зупинено дію Конвенції у відносинах з цими країнами вже тепер.

Отже, після набуття чинності Законом України від 01.12.2022р. №2783-ІХ норми Конвенція не можуть були застосовані у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь щодо будь-яких документів виданих та посвідчених у цих країнах, незалежно від дати їх видачі та посвідчення.

Натомість, Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 04.02.2023р. №107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.

Зважаючи на той факт, що станом на 24 лютого 2022 року Конвенція і Протокол до неї у відносинах з російської федерації та Республіки Білорусь діяли, і виготовлені або засвідчені там документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям цієї постанови КМУ від 04.02.2023р. №107 документи цих держав і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Після припинення воєнного стану в Україні та закінчення строку 6 місяців після його припинення передбачається проставлення апостиля, що випливає з наведеного вище.

Разом із тим, Україна залишається учасницею іншого міжнародного договору, а саме Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, про яку йде мова у спірному рішенні ГУ ПФУ в Хмельницькій області. російська федерація та Республіка Білорусь також залишаються учасницями цієї Конвенції. Зазначена Конвенція передбачає проставлення апостиля, якщо угода між двома чи декількома договірними державами не відміняють чи не спрощують дану формальну процедуру або не звільняють сам документ від легалізації (ст. 2.3 цієї Конвенції).

Вказана Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Суд зауважує, що у даному випадку записи трудової книжки між собою пов`язані хронологічно, містять реквізити наказів (їх дату та номер) про призначення на посаду, переведення з посади та звільнення з посади того підприємства, який їх видав, та завірені його печаткою.

При цьому суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Згідно з наявною в матеріалах справи трудової книжки позивача, підтверджено період роботи з 02.12.1992 по 20.09.1995 на «Товарищество с ограниченной ответственностью фирма «СЭЛЛА» (мовою оригіналу) на посаді електрика та військової служби з 07.12.1994 по 04.12.2000 у російській федерації та призначити пенсію за віком, згідно ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-ІУ від 09.07.2003 з 11.05.2025 та провести відповідні виплати.

Таким чином суд в цій частині позовних вимог задовольняє позовні вимоги.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача зарахувати стаж па підставі трудової книжки, суд зазначає наступне.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Отже, питання щодо призначення та виплати пенсії, віднесено виключно до компетенції відповідача області та не входить до компетенції суду.

Суд зазначає, що позовна вимога щодо призначення позивачу пенсії за віком є передчасною, а отже не підлягає задоволенню.

Для належного захисту прав позивача, суд вважає за можливе зобов`язати повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Також суд зазначає, що обов`язок буде покладено на ГУ ПФУ в Чернігівський області.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2,,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівський області (14005, м. Чернігів, вулиця П`ятницька, 83-А, ) щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 (зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 02.12.1992 по 20.09.1995 та військової служби з 07.12.1994 по 04.12.2000 у російській федерації.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівський області (14005, м. Чернігів, вулиця П`ятницька, 83-А, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії з урахуванням висновків суду в цій справі.

Відмовити в задоволені інших позовних вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівський області (14005, м. Чернігів, вулиця П`ятницька, 83-А, )на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сагайдак В.В.