Справа № 160/21627/25
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/21627/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2025року, (суддя суду першої інстанції Рянська В.В.), прийняту без виклику сторін, в адміністративній справі №160/21627/25 за позовом ОСОБА_1 до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

25.07.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), подана через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представником позивача - адвокатом Амельчишиним Олегом Валерійовичем, у якій позивач просила:

- визнати протиправними дії посадових осіб Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) державних виконавців Окуневич Інни Петрівни, ОСОБА_2 , Олени Сердій та керівника відділу Євгенія Тищенка щодо вжиття заходів забезпечення виконавчого провадження у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, шляхом отримання з банківських установ, органів Пенсійного фонду України, органів Державної фіскальної служби України, інших державних та банківських установ інформації стосовно ОСОБА_1 , використання отриманої інформації, направлення постанов про звернення стягнення на заробітну плату боржника за місцем її роботи, направлення постанов про арешт коштів боржники до банківських установ і формування платіжних доручень про списання грошових коштів з її рахунків;

- зобов`язати посадових осіб Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у провадженні яких будуть перебувати виконавчі провадження № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, та керівника відділу направити відповідні повідомлення до банківських установ та органів державної влади, на виконанні у яких перебувають постанови та запити державних виконавців стосовно ОСОБА_1 , не надавати інформацію та не вживати відповідних заходів при виконання постанов державних виконавців стосовно ОСОБА_1 .Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного від 18.08.2025 позовну заяву залишено без руху з підстав, встановлених частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України для подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду разом з доказами поважності причин його пропуску.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2025року позовну заяву ОСОБА_1 до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального права просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обгрунтована тим що виконуючи ухвалу суду про залишення позовову без руху представником позивача понана уточнена позовна заява яка була зсвоєчасно зареєстрована судом першої інстанції однак розподілена на іншого суддю, вважає строк наданий судом першої інстанції для усунення недолікив позовної заяви ним не пропущеним, а вимоги суду вчасно виконаними, а тому підстав для повернення позову у суду першої інстанціїї були відсутні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного ухвали суду норм процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 25.07.2025 позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Амельчишина Олега Валерійовича звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом.

Ухвалою суду від 30.07.2025 позовну заяву було залишено без руху із наданням десятиденного строку з дня вручення ухвали для усунення недоліків шляхом подання (надіслання) до суду: виправленої позовної заяви, в якій зазначити зміст позовних вимог до відповідача відповідно до ч. 1 ст. 5, п.п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України та їх обґрунтування відповідно до положень закону та докази, що підтверджують виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; доказів надіслання виправленої позовної заяви до електронного кабінету відповідача; доказів дотримання позивачем строку для звернення до суду з цим адміністративним позовом або обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення строку та доказів на їх підтвердження; документа про сплату судового збору в сумі 968,96 грн за подання позовної заяви у цій справі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2025року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві з підстав не усуннення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Колегія суду апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції та виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, в рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як видно з матеріалів справи, підставою для звернення до суду ОСОБА_1 з адміністративним позовом послугували дії посадових осіб Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 щодо отримання з банківських установ, органів Пенсійного фонду України, органів Державної фіскальної служби України, інших державних та банківських установ інформації стосовно ОСОБА_1 , використання отриманої інформації, направлення постанов про звернення стягнення на заробітну плату боржника за місцем її роботи, направлення постанов про арешт коштів боржники до банківських установ і формування платіжних доручень про списання грошових коштів з її рахунків.

Судом встановлено, що зазначені дії посадових осіб виконавчої служби які оскаржує позивач були вчинені під час примусового виконання виконавчих листів виданих Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з позивача комунальної заборгованості.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами першою та другою статті 74 Закону № 1404-VIII встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21, від 11 вересня 2024 року у справі № 310/2210/21.

В свою чергу зі змісту адміністративного позову ОСОБА_1 вбачається оскарження дій посадових осіб виконавчої служби шляхом отримання з банківських установ, органів Пенсійного фонду України, органів Державної фіскальної служби України, інших державних та банківських установ інформації стосовно ОСОБА_1 , використання отриманої інформації, направлення постанов про звернення стягнення на заробітну плату боржника за місцем її роботи, направлення постанов про арешт коштів боржники до банківських установ і формування платіжних доручень про списання грошових коштів з її рахунків стосовно виконання рішень Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу прийнятих в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З урахуванням характеру спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що залишаючи без руху даний адміністративний позов суд першої інстанції не дав йому оцінку на предмет належної юрисдикції, а тому помилково в подальшому повернув його позивачеві.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2025року слід скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 243, 311, 315, 320, 321 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2025року в адміністративній справі № 160/21627/25 - скасувати.

Матеріали справи № 160/21627/25 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник