Справа № 400/9039/24
Суддя: Бульба Н.О.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 р. № 400/9039/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бульби Н.О., з секретарем судового засідання Ксьонжик С.Ю., за участю представників сторін:

від позивача - Івахов В.В.,

від відповідача ВЧ НОМЕР_1 - Маляр В. Ю., за довіреністю,

від відповідача ВЧ НОМЕР_2 - Моряк А. О., за довіреністю,

Гончаренко Д.Л. , за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
доВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , Військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 01.11.2024 суд відкрив провадження у справі та призначив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 03.04.2025 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.04.2025.

Ухвалою від 17.04.2025 суд виключив військову частину НОМЕР_2 зі складу третіх осіб та залучив до участі у справі № 400/9039/24 у статусі другого відповідача.

З урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення (нарахування) та виплати грошового забезпечення за період з 15 серпня 2022 року по 31 грудня 2022 року, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2022;

2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 15 серпня 2022 року по 31 грудня 2022 року, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704;

3) визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення (нарахування) та виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023;

4) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з . 4 постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704;

5) визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення (нарахування) та виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2024 року по 24 червня 2024 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024;

6) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01 січня 2024 року по 24 червня 2024 року, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704;

7) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704;

8) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704;

9) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги за 2022 рік, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704;

10) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги

за 2023 рік, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з п. 4 постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704;

11) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги за 2024 рік, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704;

12) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2021 рік терміном 05 діб, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з п. 4 постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704;

13) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2022 рік терміном 35 діб, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з п. 4 постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704;

14) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2023 рік терміном 05 діб, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з п. 4 постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704;

15) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2024 рік терміном 15 діб, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з п. 4 постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704;

16) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані 126 (сто двадцять шість) діб додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік, набутої на підставі статті 16-2 Закону України "Про відпустки" та пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з п. 4 постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704;

17) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані 30 (тридцять) діб невикористаної додаткової відпустки за 2022, 2023, 2024 роки, набутої відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з п. 4 постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704;

18) визнати протиправними дії відповідача щодо затримки розрахунку при звільненні;

19) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час

затримки по день фактичного розрахунку з 25.06.2024 по 10.09.2024 відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України у розмірі 84489 грн 60 коп. (вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят дев`ять гривень 60 копійок);

20) визнати протиправними дії відповідача щодо неналежного нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні за 12 (дванадцять) років служби;

21) визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 178 від 24.06.2024 в частині виплати капітану юстиції ОСОБА_1 , передбаченої абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразової допомоги при звільненні за 08 (вісім) років служби;

22) зобов`язати відповідача внести зміни в п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 178 від 24.06.2024 шляхом внесення запису "Виплатити, передбачену абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразову допомогу при звільненні за 12 (дванадцять) років служби";

23) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні за 12 (дванадцять) років служби з урахуванням виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні за 08 (вісім) років служби;

24) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за 12 (дванадцять) років служби, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з п. 4 постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704.

Відповідач - ВЧ НОМЕР_1 проти задоволення позовних вимог заперечив, визнаючи позовні вимоги частково. Зокрема, відповідач зазначає, що за період до 01 квітня 2023 року ВЧ НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпеченні ВЧ НОМЕР_2 , тому в цій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені. Окрім того, посилається на ту обставину, що виплата позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку має бути здійснена в розмірі 5861,88 грн, виходячи з принципу пропорційності.

Відповідач - ВЧ НОМЕР_2 проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з тих підстав, що позивач проходив службу та був виключений зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , тому належним відповідачем є саме ВЧ НОМЕР_1 . Щодо перебування ВЧ НОМЕР_1 на фінансовому забезпеченні ВЧ НОМЕР_2 , то зазначає, що жодних належних доказів цього матеріали справи не містять, оскільки таке твердження не відповідає обставинам справи.

Ухвалою від 11.09.2025 суд призначив справу до розгляду по суті на 10.10.2025.

В засіданні суду 10.10.2025 оголошувалась перерва до 13.00 год. 31.10.2025.

В засіданні суду позивач позовні вимоги підтримав повністю з викладених у позовній заяві та письмових поясненнях підстав та мотивів. Просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача ВЧ НОМЕР_1 проти задоволення позовних вимог заперечив частково, підтримав позицію, викладену у письмовому відзиві та запереченнях по суті позовних вимог. Окремо зазначив, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу була здійснена за 8 (вісім) років служби, а не за 12, оскільки для нарахування та виплати такої грошової допомоги при звільненні враховується тільки безперервний стаж військової служби, проте посилань на правову підставу проведення нарахувань саме таким чином представник в судовому засіданні не обгрунтував.

Представники ВЧ НОМЕР_3 в засіданні суду проти задоволення вимог заперечили повністю з підстав того, що позивач не проходив службу у ВЧ НОМЕР_2 . Всі нарахування та виплати здійснювались позивачу ВЧ НОМЕР_1 . На підтвердження своїх заперечень в засіданні суду була надана копія платіжно-розрахункової відомості.

В судовому засіданні 31.10.2025 були проголошені вступна та резолютивна частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи в сукупності з наданими доказами, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Позивач в період з 15.08.2022 по 24.06.2024 проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 .

Вказані обставини підтверджуються витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.08.2022 №209 про зарахування ОСОБА_1 з 15.08.2022 до списків особового складу ВЧ та витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.06.2024 № 178 про виключення позивача з 24.06.2024 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Зазначені обставини не заперечуються сторонами.

Позивач вважає, що дії відповідача ВЧ НОМЕР_1 щодо застосування до розрахунку грошового забезпечення позивача прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 є протиправними.

Окрім того, відповідно до абз. 3 п. 1) наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 178 календарна вислуга років ОСОБА_1 становить 12 років 07 місяців 13 днів.

Проте відповідно до абз. 5 п. 1) наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 178 позивачу нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні за 08 (вісім) років служби.

Щодо здійсненні розрахунку при звільненні, то згідно з відомістю нарахування коштів № 109 на картковий рахунок позивача 27.06.2024 надійшов розрахунок при звільненні у розмірі 385530, 54 грн.

Відповідно до абз. 5 п. 1) наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 178 позивачу повинні були виплатити при звільненні грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 29566 , 34 грн.

Компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 29122,84 грн відправлені та надійшли на картковий рахунок позивача 10.09.2024, що підтверджено відомістю про нарахування коштів № 138 та не заперечується представником відповідача ВЧ НОМЕР_1 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Основні засади державної полiтики у сферi соцiального захисту вiйськовослужбовцiв

та членiв iх сiмей визначає Закон України «Про соцiальний i правовий захист вiйськовослужбовцiв та членiв їх сiмей» вiд 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до п) 4 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входить: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Постановою Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 року № 704 (надалі Постанова № 704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Тобто на момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Разом з тим, Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

Базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.

Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.

А тому зазначення у пункті 4 постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.

Проте Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому суд зазначає, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України «Про Державний бюджет України» на 2022-2023 роки таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2022, 2023 роки не містять.

Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Отже, враховуючи те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Згідно з матеріалами справи, позивач звернувся до відповідача із вимогою здійснити перерахунок посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 постанови №704. Вимоги позивача обґрунтовані зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а відтак відповідач, відмовляючи у перерахунку посадового окладу та окладу за військовим званням, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, з урахуванням зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема згідно із Законом № 1928-IX виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою № 704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ та статті 9 Закону №2011-ХІІ, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

До того ж Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 дійшов наступних висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:

-01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік, у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

-встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Разом з тим, згідно з пунктом 2 Постанови № 481 до абзацу першого пункту 4 Постанови № 704 внесено зміни, шляхом його викладення в новій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Отже, до дня набрання чинності Постановою № 481 (20.05.2023) абзац перший пункту 4 Постанови № 704 був чинний у первинній редакції, тобто без врахування змін, що вносились до цього пункту Постановою № 103.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що під час проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , зокрема з 15.08.2022 до 19.05.2023 включно відповідач при нарахуванні та виплаті йому грошового забезпечення зобов`язаний був застосовувати абзац перший пункту 4 Постанови № 704 в первинній редакції, що була чинна до 19.05.2023 включно, а саме в такій:

« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.»

Тобто для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням використовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок посадового окладу за військовим званням позивача шляхом множення розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом відповідно станом на 01.01.2022, 01.01.2023 підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача провести перерахунок грошового забезпечення позивача з 20.05.2023 до 24.06.2024, суд зазначає наступне.

12.05.2023 постановою Кабінету Міністрів України № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103), та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704» скасовано дію підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до Постанови №103 та внесені зміни до пункту 4 Постанови №704 відповідно до яких, абзац перший зазначеного пункту викладено у наступній редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Зазначені зміни набули чинності 20 травня 2023 року.

Отже, з дати набуття чинності зазначених змін, розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб є стала величина у розмірі 1762 гривні.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24 визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Рішення набрало законної сили після прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 за наслідками перегляду вказаного рішення суду, отже Постанова № 481 вважається такою, що втратила чинність саме з цієї дати.

Отже, визнання у судовому порядку пункту 2 Постанови № 481 нечинним не породжує для позивача юридичних наслідків, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин (01.01.2024) відповідні положення зазначеної постанови були чинними.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.06.2025 у справі № 280/8605/24.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд зазначає таке.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку запроваджено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 та від 26.02.2020 у справах № 761/9584/15-ц та № 821/1083/17.

Водночас, Верховний Суд у постановах від 29.02.2024 по справі № 460/42448/22, від 22.02.2024 по справі № 560/831/23, від 15.02.2024 по справі № 420/11416/23, від 29.01.2024 по справі № 560/9586/22, від 30.11.2023 по справі № 380/19103/22 та від 28.06.2023 по справі № 560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Наведений у цих постановах підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала період, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Разом із тим, відповідно до статті 117 КЗпП України (у чинній редакції Закону № 2352-ІХ), час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

За висновками Верховного Суду у такій категорії справ, у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій статті 117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом № 2352-ІХ та і після їхнього внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на 2 частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 року і після цього.

З метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у подібних правовідносинах, питання щодо застосування приписів статті 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX до подібних триваючих правовідносин було предметом дослідження судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду у справі № 440/6856/22 у постанові від 06.12.2024.

Верховний Суд зазначив, що з моменту набрання чинності Законом № 2352-IX (19.07.2022) положення статті 117 КЗпП України, у попередній редакції Закону № 3248-IV, втратили чинність, у зв`язку з чим було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 117 КЗпП України. Так, до 19.07.2022 правове регулювання таких правовідносин здійснювалося відповідно до положень статті 117 КЗпП України у попередній редакції, тоді як після 19.07.2022 підлягає застосуванню стаття 117 КЗпП України, у редакції Закону № 2352-IX.

Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли як під час дії статті 117 КЗпП України у попередній редакції, та були припинені на момент чинності дії статті 117 КЗпП України, у редакції Закону № 2352-IX, то в такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022 урегульовані згідно з положенням статті 117 КЗпП України (у попередній редакції, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 117 КЗпП України (у новій редакції Закону № 2352-IX, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями).

Окремо Верховний Суд у вказаній постанові розглянув можливість розповсюдження висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.09.2019 по справі № 761/9584/15-ц (щодо пропорційного зменшення середнього заробітку), на правовідносини, які регулюються статтею 117 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX).

Верховний Суд зазначив, що у зв`язку з набранням чинності Законом № 2352-IX, яким статтю 117 КЗпП України викладено в новій редакції, з 19.07.2022 стаття 117 КЗпП України (у редакції Закону № 3248-IV) втратила чинність. Отже, розповсюдження висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.09.2019 по справі № 761/9584/15-ц, на статтю 117 КЗпП України в новій редакцій, яка регулює правовідносини, які виникли/тривають після 19.07.2022, є недоречним.

Верховний Суд також звернув увагу на те, що аналіз змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.09.2019 по справі № 761/9584/15-ц дає підстави для висновку, що критерії зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, які викладено у цій постанові, побудовані саме з урахуванням того, що стаття 117 КЗпП України (в редакції Закону № 3248-IV) не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Такі критерії визначено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, і з метою уникнення недобросовісності як роботодавця, так і працівника у таких правовідносинах. Необхідність такої позиції була зумовлена недосконалістю нормативно-правового регулювання у питанні дотримання принципу співмірності в умовах необмеженості строку, за який такі суми підлягали стягненню.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом, спірні правовідносини по цій справі виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем на користь позивача станом на 24.06.2024 (дата виключення зі списків) повного розрахунку грошового забезпечення при звільненні.

Водночас, грошове забезпечення за спірний період було виплачено позивачу лише 10.09.2024.

Відтак, період у спірних правовідносинах виник після 19.07.2022, а тому середній заробіток за час затримки може бути виплачений не більш як за шість місяців та без врахування принципу пропорційності.

Розраховуючи суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає таке.

Правила обчислення середнього заробітку для визначення оплати вимушеного прогулу визначені Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі Порядок № 100), який поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників. Роз`яснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством економіки, а у разі коли виплати за середньою заробітною платою провадяться з бюджету або громадських фондів споживання, - за участю Міністерства фінансів і відповідних фондів.

Абзацом 4 пункту 2 Порядку № 100 встановлено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відтак, середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає: 1083,20 грн. = 33037,50 грн (квітень 2024 року) + 33037,50 грн (травень 2024 року) / 61 днів.

Період затримки розрахунку при звільненні з 25.06.2024 до 09.09.2024 складає 77 календарних днів.

Відтак, сума середнього заробітку за період з 25.06.2024 до 09.09.2024 становить 83 406,40 грн. (77 днів х 1083,20 грн).

Отже, вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за 12 (дванадцять) років служби, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з п. 4 постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціально-правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах:

50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби за станом здоров`я.

Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.06.2024 № 178 про виключення позивача з 24.06.2024 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 його звільнено зі служби на підставі п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обовв`язок і військову службу" за підпунктом "б" за станом здоров`я за наявності інвалідності.

Відповідно до абз. 3 п. 1) наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 178 календарна вислуга років ОСОБА_1 становить 12 років 07 місяців 13 днів.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог до ВЧ НОМЕР_2 , то судом встановлено, що твердження ВЧ НОМЕР_1 щодо перебування до 01.04.2023 на фінансовому забезпеченні ВЧ НОМЕР_2 не підтверджені належними доказами, а тому в задоволенні позовних вимог до відповідача ВЧ НОМЕР_2 належить відмовити.

Враховуючи вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Позивач звільнений від сплати судового збору. Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) та до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення) за період з 15 серпня 2022 року до 31 грудня 2023 року, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), враховуючи посадовий оклад та оклад за військовим званням, що визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 15 серпня 2022 року до 31 грудня 2023 року.

4. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 25.06.2024 по 09.09.2024 включно у розмірі 83 406,40 (вісімдесят три тисячі чотириста шість грн сорок коп) гривень.

6. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за 8 (вісім) років служби, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові вили грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт.

7. Визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.06.2024 №178 в частині виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", за 8 (вісім) років служби.

8. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) одноразової грошової допомоги при звільненні за 12 (дванадцять) років служби, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704.

9. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 10.11.2025.

Суддя Н.О. Бульба