Справа № 160/25774/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/25774/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 р. (суддя Серьогіна О.В) в адміністративній справі №160/25774/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , про зобов`язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14 серпня 2024 р. по день фактичної виплати - 23 серпня 2024 р. шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двохмісячного грошового забезпечення перед звільненням.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 звільнено у запас з 14 серпня 2024 р. В день звільнення йому не було виплачено всі належні суми грошового забезпечення, а виплачено їх 23 серпня 2024 р., тому наявні підстави для нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024р. та від 25 листопада 2024 р. відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження; залучено до участі у справі у якості співвідповідача Військову частину НОМЕР_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Судом зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що становить дев`ять днів в розмірі 18 940,32 грн., без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

У поданих апеляційних скаргах Військова частина НОМЕР_1 та Військова частина НОМЕР_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, в якому відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Військова частина НОМЕР_2 вказує, що належними учасниками даних адміністративних правовідносин є ОСОБА_1 та Військова частина НОМЕР_1 , оскільки Військова частина НОМЕР_2 знаходиться на її фінансовому забезпеченні. Тривалість затримки у розрахунку з позивачем при звільненні за період з 15 серпня 2024 р. по 22 серпня 2024 р. складає вісім днів. Щодо витрат на правову допомогу, то позивачем необґрунтовано розумність їх розміру та не надано належних доказів їх понесення.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги Військовою частиною НОМЕР_1 вказано, що відсутня його вина у здійсненні несвоєчасного розрахунку при звільненні з позивачем відповідно до ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". З початку липня 2024 р. відбулося переміщення Військової частини НОМЕР_1 до району виконання бойових (спеціальних) завдань, в зв`язку із чим різними були місця дислокації адміністративної групи штабу, фінансово - економічної та речової служб частини. Щодо витрат на правову допомогу, то позивачем не надано доказів їх понесення.

Письмові відзиви на апеляційні скарги від позивача до суду апеляційної інстанції не надходили.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . Згідно із витягом з наказу командира Військової частини (по стройовій частині) №187 від 14 серпня 2024 р. полковника ОСОБА_1 - начальника озброєння логістики ІНФОРМАЦІЯ_1 звільненого у запас за підпунктом «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я - за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) наказом командувача Десантно- штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 12 серпня 2024 р. № 244, наказано вважати таким, що з 14 серпня 2024 р. справи та посаду здав. З 14 серпня 2024 р. ОСОБА_1 наказано виключити зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення. В день звільнення з ним не проведено розрахунку в повному обсязі. Витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 187 від 14 серпня 2024 р. був надісланий до Військової частини НОМЕР_1 , в якій Військова частина НОМЕР_2 перебуває на фінансовому забезпеченні. 23 серпня 2024 р. позивачу виплачено грошове забезпечення у розмірі 1 537 555,37 грн.

ОСОБА_1 , вважаючи, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до приписів статті 117 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100, ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за час затримки на дев`ять днів розрахунку при звільненні.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Спеціальне законодавство, яким врегульовано порядок проходження військової служби, порядок і строки виплати грошового забезпечення військовослужбовцям при звільненні з військової служби, не передбачає дату проведення остаточного розрахунку та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних сум при звільненні, тому до спірних відносин необхідно застосувати норми статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (КЗпП України).

Статтею 116 КЗпП України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами статті 117 КЗпП України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Згідно статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи письмових доказів, після звільнення позивача з військової служби 14 серпня 2024 р., остаточний розрахунок з ним було проведено 23 серпня 2024 р., тобто з порушенням приписів статті 116 КЗпП України. За цієї обставини настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Військова частина НОМЕР_1 в апеляційній скарзі стверджує, що несвоєчасний розрахунок з позивачем відбувся внаслідок перебування з липня 2024 р. у районах виконання бойових (спеціальних) завдань з різними місцями дислокації адміністративної групи штабу та фінансово - економічної і речової служб. Разом з цим, на підтвердження таких доводів скаржником не було надано жодних доказів.

Правовідносини щодо відшкодування заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку врегульовані нормами Кодексу законів про працю України, Законом України "Про оплату праці" та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (Порядок № 100).

Пунктом 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Згідно наявної в матеріалах справи копії довідки-розрахунку Військової частини НОМЕР_1 від 27 січня 2025 р. №1/93, середньоденний заробіток ОСОБА_1 за два останні місяці перед звільненням (червень, липень 2024 р.) складав 2104,48 грн.

Судом першої інстанції визначено, що сума середнього заробітку, яку належить відшкодувати позивачу за несвоєчасний розрахунок при звільненні становить 18940,32 грн. Дана сума судом розрахована із середньоденного грошового забезпечення позивача в розмірі 2104,48 грн. х 9 календарних днів.

Верховним Судом в постанові від 20 березня 2025 р. у справі №400/5427/24 вказано, що період стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється періодом з наступного дня після виключення позивача зі списків особового складу військової частини і до дня, що передує дню фактичного розрахунку.

Відтак, колегія суддів вважає, що Військовій частині НОМЕР_2 , в якій ОСОБА_1 проходив військову службу перед звільненням, належить здійснити нарахування та виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період затримки з 15 серпня 2024 р. (наступного дня після звільнення з військової служби) по 22 серпня 2024 р. (дня, що передує фактичному розрахунку) в загальному розмірі 16 835, 84 грн. (2104,48 грн. х 8 днів).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції у відповідній частині, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Частиною 1 статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1,3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження заявленої до відшкодування суми витрат в розмірі 5 000,00 грн. позивачем додано: договір про надання правової допомоги №116/24 від 13 вересня 2024 р.; розрахунок витрат на правову допомогу; акт прийому - передачі виконаних робіт №2 від 13 вересня 2024 р. (складання адміністративного позову); квитанцію №2 від 13 вересня 2024 р.

Виходячи із предмету позову, критеріїв розумності та обґрунтованості, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо належної до стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок Військової частини НОМЕР_2 суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 - задовольнити частково

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 р. в адміністративній справі №160/25774/24 - змінити, зазначивши в абзаці другому його резолютивної частини суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 16 835, 84 грн.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 р. в адміністративній справі №160/25774/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 29 жовтня 2025 р. та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник