Справа № 260/8812/25
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

10 листопада 2025 рокум. Ужгород№ 260/8812/25

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Гаврилко С.Є., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та ІНФОРМАЦІЯ_1 та Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2025 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Феденца Ракоці 13, ) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) та Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6 ), в якому просить суд: "1. Визнати затримання ОСОБА_1 05.07.2022 року працівниками Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та утримання працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 з 19 до 21 години 05.07.2022 року протиправними та незаконними; 2. Визнати затримання ОСОБА_1 працівниками Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та утримання працівниками Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 13:30 до 14:10 11.08.2022 року, утримання працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14:30 до 18:10 години 11.08.2022 року протиправними та незаконними; 3. Зобов`язати працівників Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та ІНФОРМАЦІЯ_1 принести публічні вибачення шляхом публікації судового рішення на офіційних ресурсах; 4. Відшкодувати за рахунок державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними затриманнями у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок. Відшкодувати за рахунок державного бюджету держави Україна в особі Державної казначейської служби України матеріальну шкоду у виді втраченого часу з метою вивчення судової практики у подібних правовідносинах, подання заяв до органів державної влади з метою забезпечення захисту своїх прав та складення і подання позовної заяви до суду за допомогою підсистеми "Електронний Суд" 768 ( сімсот шістдесят вісім ) гривень 00 копійок за відрив від звичайних занять (упущена вигода) заподіяну незаконними діями відповідачів; 5. Витребувати з ІНФОРМАЦІЯ_1 копії журналістів відвідувачів, доставлених та затриманих за 05.07.2022 року та 11.08.2022 року; 6. Витребувати з ІНФОРМАЦІЯ_1 довідку про проходження громадянином ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 військової лікарської комісії від 11.03.2022 року та поставлений за результатами проведення ВЛК діагнозом; 7. Витребувати з Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області інформацію про правові підстави затримання ОСОБА_1 05.07.2022 року та 11.08.2022 року та запити ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо оголошення ОСОБА_1 в розшук; 8. Звільнити позивача від сплати судового збору на підставі ч. 2, 3 ст. 8 ЗУ Про судовий збір.".

Відповідно статті 171 частини 1 пункту 4 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у даній справі суддя вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Статтею 2 частиною 1 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 4 частиною 1 пунктом 1 КАС України надає визначення поняттю адміністративна справа, у відповідності до якого такою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно із дефініцією, наданою в статтею 4 частиною 1 пунктом 2 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначений ст. 19 КАС України. Так, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Поряд з цим, статтею 19 частиною 2 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Водночас, згідно із статтею 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, зокрема, просить визнати затримання ОСОБА_1 05 липня 2022 року та 11 серпня 2022 року працівниками Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та утримання працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 з 19 до 21 години 05 липня 2022 року та з 14:30 до 18:10 години 11 серпня 2022 року протиправними, та у зв`язку із чим, просив відшкодувати завдані йому моральну шкоду розмірі 15000 грн та матеріальну шкоду у розмірі 768 грн. Окрім того, в порядку сатисфакції за протиправне затримання позивач просить суд присудити на його користь моральну та матеріальну шкоду та зобов`язати відповідачів привселюдно вибачитися.

Заявлені позовні вимоги позивач аргументує незаконним його затриманням працівниками Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції, доставленням до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та утримуванням.

Відповідно до статті 371 Кримінального кодексу України, завідомо незаконні затримання, привід, домашній арешт або тримання під вартою відносяться до кримінальних правопорушень проти правосуддя.

Так, частинами 1 - 3 зазначеної статті передбачено, що завідомо незаконне затримання або незаконний привід карається позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до п`яти років або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк. Завідомо незаконні домашній арешт або тримання під вартою карається обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк. Дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, якщо вони спричинили тяжкі наслідки або були вчинені з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах, караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Отже, заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.

Крім цього, дії та рішення уповноважених осіб щодо адміністративного затримання та доставлення громадянина до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як захід забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення, можуть бути оскаржені до суду шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Разом з тим, однією із позовних вимог також є зобов`язання Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, ІНФОРМАЦІЯ_4 - принести публічні вибачення шляхом публікації судового рішення на власних інформаційних ресурсах.

Згідно із статтею 19 частиною 1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Перелік немайнових благ, особистих немайнових прав закріплено у статтях 94, 269-271 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (стаття 270 частина 1 ЦК України).

Приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, позовні вимоги про зобов`язання відповідачів принести публічні вибачення шляхом публікації судового рішення на власних інформаційних ресурсах, є цивільно-правовим спором.

Отже, вказана вимога підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства, оскільки такій спір не має публічно-правового характеру, навіть якщо стороною в ньому виступає суб`єкт владних повноважень.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного суду від 15.04.2020 року у справі № 280/1402/19.

Поряд з цим, решта позовних вимог позивача про зобов`язання відповідачів встановити службових осіб винних у вчиненні протиправних діянь, встановлених в судовому рішенні та притягнення до відповідальності встановленої законом, відшкодування моральної шкоди, є похідними від зазначених вище позовних вимог.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом (рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria)). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

З метою забезпечення кращого захисту прав, свобод фізичних та юридичних осіб в різних сферах суспільних правовідносин, здійснення якісного та неупередженого судочинства, належної організації діяльності судів України, запроваджено систему спеціалізації судів при розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З цією метою процесуальними кодексами, зокрема, врегульовані питання щодо предметної підсудності спорів у всіх суспільних правовідносинах, які підлягають оскарженню в судовому порядку, тобто чітко визначено конкретні категорії справ, які має право розглядати суд певної юрисдикцію, що покладено в основу функціонування системи судочинства України. Тому суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні статті 6 частини 1 Конвенції.

Відповідно до статті 170 частини 1 пункту 1 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, зокрема, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 170 частини 5 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Згідно із вимогами статті 170 частини 6 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Так, відповідно до вимог вищезазначеної норми, суд роз`яснює позивачу, що дану справу слід розглядати за правилами кримінального та цивільного судочинства, а тому йому слід звернутися з даним позовом до відповідного місцевого загального суду.

Керуючись статтями 170, 171 248 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та ІНФОРМАЦІЯ_1 та Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Роз`яснити заявнику, що дану позовну заяву слід розглядати в порядку кримінального та цивільного судочинства, а тому йому слід звернутися з даним позовом до місцевого загального суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.Є. Гаврилко