Справа № 240/18119/25
Суддя: Шувалова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/18119/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 04.06.2025 про відмову щодо перерахунку пенсії ОСОБА_2 - заміна періоду 60 місяців до 01.07.2000 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії з 29.05.2025 на підставі довідки про заробітну плату від 15.09.2020 №79, що видана ООО «ИНДОДЕЖДА».

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 29.05.2025 вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про перерахунок пенсії, а саме заміна періоду 60 місяців до 01.07.2000 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої долучила довідку про заробітну плату від 15.09.2020 №79 за 1986-1990 роки, яка була видана ТОВ «ИНДОДЕЖДА». За принципом екстериторіальності її заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та рішенням від 04.06.2025 відмовлено у перерахунку пенсії, до уваги не взято вищевказану довідку, оскільки вона видана підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованих територіях. Позивачка вважає такі дії відповідачів протиправними та такими, що порушують її права на належне пенсійне страхування. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, заперечуючи проти позову, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач 29.05.2025 звернулась із заявою щодо перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною страхового стажу, набутого до 01.01.2004, до якої надано довідку про заробітну плату №79 від 15.09.2020, видану ТОВ «ИНДОДЕЖДА», яке знаходиться на території так званої донецької народної республіки. Зазначає, що Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 за № 1207 (надалі - Закон № 1207) визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організаційна тимчасово окупованій території. Відповідно до частин 2 та 3 статті 9 Закон № 1207 будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Ураховуючи наведене, довідку про заробітну плату №79 взяти до уваги неможливо.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив аналогічні доводи, викладеним у відзиві Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, позов прийнято до провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи , визначено строк відповідачам для подання відзиву.

На підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 14.07.2022 №1827-.

29.05.2025 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про перерахунок пенсії з підстав зміни періоду 60 місяців до 01.07.2000. До заяви долучила довідку від 15.09.2020 №79, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «ИНДОДЕЖДА», місцезнаходження: м. Донецьк, вул. Очаківська, 24.

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

04.06.2025 за наслідками розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було прийнято рішення №38, яким позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки долучена до заяви довідка видана організацією, яка знаходиться на окупованій території, не може бути зареєстрована та не утворює правових наслідків.

Згідно з довідкою виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «ИНДОДЕЖДА» від 15.09.2020 №79 позивач дійсно працювала на виробничому об`єднанні індпошиву та ремонту одежі «Индодежда» м. Донецька:

з 01.08.1980 кравець верхнього одягу 3 розряду (наказ № 96 від 01.08.1980);

01.02.1983 - у зв`язку із утворенням у складі Донецького виробничого об`єднання «Индодежда» фабрики індпошиву та ремонту одежі Київського району переведена на вказану фабрику (наказ №12 від 01.02.1983);

з 01.02.1983 - прийнята по переведенню на фабрику індпошиву та ремонту одежі Київського району ДПО «Индодежда» кравцем верхньої одежі 3-го розряду (наказ №1 від 01.02.1983);

15.10.1987 у зв`язку із введенням нових тарифних умов оплати праці (ЕТКС випуск 1987 року) підтвердити 3-й розряд кравця верхньої одежі ( наказ №158 від 15.10.1987);

15.06.1989 присвоєно суміжну професію хутровика-складальника 3-го розряду (наказ №110 від 15.06.1989)

24.10.1990 присвоєно 4-й розряд хутровика (наказ №161 від 24.10.1990);

15.10.1991 у зв`язку із реорганізацією фабрики індпошиву та ремонту одежі Київського р-ну переведена до Акціонерного товариства «Индодежда» хутровиком (наказ №171 від 14.10.1991);

03.08.1992 звільнена за власним бажанням за статтею 38 КЗпП УССР (наказ №161 від 30.07.1992).

Окрім того, згідно з наданою довідкою, заробіток позивача, який враховується при нарахуванні пенсії складає 0, 9783 (0 грн 9783 коп). Сума заробітної плати з розшифровкою грн/руб за період з 1986 по 1990 становить:

1986 рік: січень 0,00185, лютий 0,00203, березень 0,00244, квітень 0,00150, травень 0,00137, червень 0,00107, липень 0,00162, серпень 0,00150, вересень 0,00177, жовтень 0,00169, листопад 0,00166, грудень 0,00126;

1987 рік: січень 0,00220, лютий 0,00156, березень 0,00224, квітень 0,00098, травень 0,00049, червень 0,00115, липень 0,00157, серпень 0,00148, вересень 0,00150, жовтень 0,00163, листопад 0,00118, грудень 0,00136;

1988 рік: січень 0,00129, лютий 0,00203, березень 0,00196, квітень 0,00150, травень 0,00137, червень 0,00107, липень 0,00125, серпень 0,00152, вересень 0,00128, жовтень 0,00121, листопад 0,00154, грудень 0,00192;

1989 рік: січень 0,00211, лютий 0,00196, березень 0,00150, квітень 0,00136, травень 0,00174, червень 0,00134, липень 0,00190, серпень 0,00153, вересень 0,00095, жовтень 0,00117, листопад 0,00135, грудень 0,00349;

1990 рік: січень 0,00212, лютий 0,00262, березень 0,00245, квітень 0,00153, травень 0,00153, червень 0,00153, липень 0,00190, серпень 0,00106, вересень 0,00248, жовтень 0,00177, листопад 0,00064, грудень 0,00299.

Окрім того, вказана довідка містить примітку, що на всі виплати нараховані страхові внески (єдиний соціальний внесок) в Пенсійний фонд України. Довідка видана на підставі особових рахунків за 1986-1990 роки.

Вказані періоди роботи позивача також підтверджуються записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , заповненої 01.08.1980.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно зі статтею 40 Закону № 1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до статті 41 Закону № 1058-ІV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Відповідно до статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1. розділу ІІ Порядку № 22-1 для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).

Відповідно до пункту 2.10 розділу ІІ Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

З наведеного убачається, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. При цьому, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії саме на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Як вбачається із спірного рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Запорізькій області відмовлено позивачу в перерахунку пенсії з урахуванням наданої довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 15.09.2020 № 79, виданої ТОВ "ИНДОДЕЖДА", оскільки така видана підприємством, яке знаходиться на окупованій території та не має є юридичної сили.

Однак, суд не погоджується з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з огляду на таке.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. №1207-VІІ (далі -Закон №1207-VІІ), тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною 1 статті 3 Закону №1207-VІІ, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року (абз. 4 ч. 2 ст. 1 Закону № 1207-VII).

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, м. Донецьк Донецької області відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

За приписами частин першої та другої статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Положеннями частин 1-3 статті 9 Закону №1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що акт (рішення, документ), виданий органом на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків у разі, якщо він виданий органом створеним у порядку, не передбаченому законом.

Разом з тим, згідно з положеннями частини 4 статті 9 Закону №1207-VII встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у 1971 році в документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці (справи "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016).

Так, Європейським судом з прав людини зазначалось, що "зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 440/6809/18 дійшов висновку про можливість застосування названих загальних принципів ("Намібійські винятки"), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивачів на соціальний захист та гарантованих їм прав на пенсійне забезпечення.

Суд звертає увагу, що відсутність у позивача можливості надати інші довідки внаслідок знаходження установ на тимчасово окупованій території не позбавляє позивача права на отримання пенсії та проведення її перерахунку.

Неврахування пенсійним органом довідки про підтвердження трудового стажу та заробітної плати, яку позивач отримував під час роботи на підприємстві є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що неврахування спірних документів є непропорційним втручанням держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у гарантовані конституційні права на пенсійне забезпечення громадянина України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 23.01.2018 у справі № 583/392/17, від 30.10.2018 у справі №234/3038/17, від 11.12.2018 у справі №360/1628/17, від 23.12.2019 у справі № 235/2773/17, від 04.03.2020 у справі № 235/2008/17, від 08.04.2020 у справі №242/1568/17, від 31.03.2021 у справі №0440/6809/18, від 08 грудня 2021 року у справі № 560/3907/18.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 04.06.2025 №38 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо обраного позивачем способу захисту щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії, суд звертає увагу на таке.

Згідно статті 55 Конституції України , кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Повноваження щодо призначення пенсії відносяться виключно до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.

Обираючи спосіб захисту, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, суд доходить висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивача від 29.05.2025 року про перерахунок пенсії за віком з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

Окрім того, суд також звертає увагу, що позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволенню не підлягають, оскільки вказаним управлінням не розглядалось питання призначення пенсії позивачу та відповідно рішення про відмову не приймалось.

Згідно із статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, із застосуванням положень частини другої статті 9 та статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до положень Закону України « Про судовий збір » позивач за подання вказаного позову повинен був сплатити 1211,20 грн судового збору.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі.

Ураховуючи вищевикладене, та той факт, що спірні правовідносини виникли з вини пенсійного органу, суд вважає за належне стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь Державного бюджету України у повному обсязі.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, Запорізька обл., Запорізький р-н, 69005, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 04.06.2025 №38 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії на підставі довідки від 15.09.2020 №79.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.05.2025 року з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 10 листопада 2025 р.

Суддя Т.О. Шувалова