Справа № 600/3956/25-а
Суддя: Одовічен Я. В.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 600/3956/25-а
Провадження № 2-а/727/235/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого-судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Зінич О.М.

представника позивача: Гресь І.А.

представника відповідачів: Лукащука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Посилалася на те, що 13.06.2025 року Адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради було ухвалено постанову №16 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.92 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700 гривень.

Із вказаною постановою вона не згодна, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Так, постанову №16 було винесено відносно ОСОБА_1 , яка виступала лише як представник на підставі довіреності від фізичної особи-підприємця, який користується приміщенням за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору оренди, тому не є та не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення. Позивач від імені ФОП та на підставі довіреності підписувала протокол, припис, була присутня на засіданні комісії та вважала, що розгляд питання стосується саме ФОП, який є суб`єктом підприємницької діяльності, користувачем приміщення та відповідальним за його оформлення, а не її особисто як фізичної особи.

Усе це було зазначено у скарзі, яку вона подала до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради в порядку адміністративного оскраження. Проте, рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №343/16 від 15.07.2025 року у задоволенні її скарги було відмовлено.

Просила визнати протиправною та скасувати постанову №16 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.92 КУпАП у зв`язку з порушенням вимог законодавства про охорону культурної спадщини від 13.06.2025 року, якою на неї накладено штраф у розмірі 1700 гривень.

Ухвалою суду від 18.09.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

22.10.2025 року до участі у справі у якості співвідповідача було залучено Адміністративну комісію при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відзив обґрунтовано тим, що постанову №16 від 13.06.2025 року було прийнято адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, який має самостійні повноваженя щодо розгляду справ.

Виконавчий комітет є суб`єктом владних повноважень, до якого у відповідності ст.280 КУпАП може бути оскаржена постанова адміністративнох комісії, що вказує на те, що Виконавчий комітет не може бути відповідачем у справах про скасування постанов адміністративної комісії.

Посилався на постанову Верховного суду у справі №742/2298/17 від 17.09.2020 року, враховуючи яку належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган, який таке стягнення наклав.

Вважає, що виконавчий комітет ЧМР є неналежним відповідачем у справі, оскільки не приймав оспорюваної позивачем постанови.

У задоволенні позову просив відмовити.

Представником позивача було подано заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях представник зазначила, що Верховний суд неодноразово вказував, що адміністративна комісія діє як колегіальний орган при виконавчому комітеті та перебуває у його функціональній залежності. Тому відповідачем у справі може бути лише виконавчий комітет.

Також посилалася на те, що постанова №16 від 13.06.2025 року було винесена відносно ОСОБА_1 як фізичної особи, хоча остання діяла виключно як представник ФОП ОСОБА_2 на підставі довіреності.

30.10.2025 року представником відповідача Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради було подано відзив на позов. У відзиві представник позовні вимоги не визнав. Вказував на те, що позивач у засіданні адміністративної комісії визнала свою вину та зазначила, що їй не було відомо про необхідність погодження розміщення вивіски з органом культурної спадщини. Остання повідомила, що планує демонтувати вивіску на виконання винесеного припису.

Вважає, що позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності, не надаючи доказів незаконності винесеної постанови.

Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Зазначила, що вивіска на магазин була придбана та встановлена ОСОБА_3 , який орендує дане приміщення. ОСОБА_1 почала діяти на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 пізніше, на той час вивіска була вже встановлена на фасаді магазину. Просила позов задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог із підстав, викладених у поданих до суду відзивах. Пояснив суду, що адміністративною комісією не встановлювався а ні власник даного об`єкту нерухомості, а ні його користувач. Будь-які підтверджуючі документи щодо перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із магазином «Елікатні радощі життя» комісією не перевірялись, оскільки остання на засіданні комісії не заперечувала факт протиправного встановлення вивіски на магазині. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши покази представників сторін, дослідивши докази надані в обґрунтування та спростування позовних вимог, судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як було встановлено судом, 03.06.2025 року головним спеціалістом відділу охорони і збереження пам`яток архітектури управління охорони культурної спадщини ЧМР було складено протокол про адміністративне правопорушення №80/25 відносно ОСОБА_1 за фактом встановлення інформаційної фасадної вивіски «Елікатні радощі життя «Elikatni products» за адресою м.Чернівці вул.Перемоги, 5Б, без погодження органу охорони культурної спадщини, чим порушено режим використання історико-культурної заповідної території. У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 обіймає посаду менеджера магазину (а.с.5).

Того ж дня, Управлінням охорони культурної спадщини ЧМР було винесено ОСОБА_1 по даному факту припис №03-10/94 від 03.06.2025 року про демонтаж інформаційної вивіски в 15-денний термін (а.с.6).

Постановою по справі про адміністративне правопорушення №16 від 13.06.2025 року, винесеною адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 було визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП, за порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень (а.с.4).

Адміністративною комісією було встановлено, що ОСОБА_1 встановила інформаційну фасадну вивіску «Елікатні радощі життя «Elikatni products» за адресою м.Чернівці вул.Перемоги, 5Б, без погодження органу охорони культурної спадщини, чим порушено режим використання історико-культурної заповідної території. Правопорушення виявлено 03.06.2025 року о 11:40 за адресою м.Чернівці вул.Перемоги. 5Б.

Позивач не погодилася із постановою від 13.06.2025 року та внесла скаргу на неї до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради.

Однак, рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 15.07.2025 року №343/16, розглянувши скаргу ОСОБА_1 , залишено постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті ЧМР від 13.06.2025 року №16 без змін, а скаргу без задоволення (а.с.12).

Розглядаючи аргументи сторін, суд зазначає таке:

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 статті 218 КУпАП встановлено, що адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частиною першою статті 154, статтями 155, 155-2, частиною другою статті 156, частинами першою - четвертою статті 156-1, статтями 156-2, 159, частиною першою статті 163-17, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, статтею 181-1, частиною першою статті 182, статтями 183, 185-12, 186, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.288 КУпАП постанову адміністративної комісії може бути оскаржено у виконавчий комітет (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) відповідної ради або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Представник відповідача у поданому до суду відзиві заперечував проти позовних вимог з тих підстав, що Виконавчий комітет ЧМР є неналежним відповідачем у справі, оскільки суб`єктом винесення оскаржуваної постанови є адміністративна комісія при ВК ЧМР.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 213 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справи про адміністративні правопорушення розглядаються виконавчими комітетами (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом.

Стаття 214 КУпАП «Розмежування компетенції органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення» визначає, що адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних, міських рад вирішують усі справи про адміністративні правопорушення, за винятком віднесених цим Кодексом до відання інших органів (посадових осіб).

Згідно частини 2 статті 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 92 КУпАП.

Відтак, притягнення до відповідальності за статтею 92 КУпАП відбувається саме адміністративними комісіями виконавчих комітетів.

Посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків, що прямо передбачено у частині 1 статті 217 КУпАП.

З наведеного слідує, що адміністративна комісія є колегіальним органом та за своїми функціональними повноваженнями є самостійним суб`єктом владних повноважень, який наділений владними управлінськими функціями на притягнення осіб до адміністративної відповідальності та рішення якого можуть бути оскаржені в установленому КУпАП порядку.

У даному випадку, позивач ОСОБА_1 просить скасувати постанову, винесену Адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.92 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тобто, предметом спору у цій справі є постанова Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті, а не постанова Виконавчого комітету або міської ради.

Частини 1 та 3 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач - це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень не обов`язково має статус юридичної особи. Такий суб`єкт визначається за наявністю у останнього владних управлінських функцій, якими безумовно наділена адміністративна комісія.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що викладені у постанові від 13 січня 2020 року у справі №263/6228/19(провадження № К/9901/27627/19).

Отже, відповідач Виконавчий комітет Чернівецької міської ради є неналежним відповідачем у справі, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) делегованими повноваженнями є повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Приписами статті 34 Закону № 280/97-ВР передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення належать власні (самоврядні) та делеговані повноваження.

За змістом підпункту 4 пункту «б» частини 1 статті 38 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження із розгляду справ про адміністративні правопорушення, віднесених законом до їх відання; утворення адміністративних комісій та комісій з питань боротьби зі злочинністю, спрямування їх діяльності.

Порядок утворення колегіальних органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачений статтею 215 КУпАП.

За частиною 1 вказаної статті, адміністративні комісії утворюються відповідними органами місцевого самоврядування у складі голови, заступника голови, відповідального секретаря, а також членів комісії. В адміністративних комісіях при виконавчих органах міських рад є посада звільненого відповідального секретаря комісії. Порядок діяльності адміністративних комісій встановлюється цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.

Адміністративна комісія є колегіальним органом та своїми функціональними повноваженнями є самостійним суб`єктом владних повноважень, який наділений управлінськими функціями з притягнення до адміністративної відповідальності та рішення якої можуть бути оскаржені в установленому КУпАП порядку.

Враховуючи, що адміністративною комісією при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради під час накладення на позивача адміністративного стягнення спірною постановою вчинено дії, право на які адміністративній комісії делеговані органом місцевого самоврядування, адміністративна комісія є суб`єктом владних повноважень, має адміністративну процесуальну правосуб`єктність, а тому саме адміністративна комісія має відповідати за цим позовом про оскарження постанови у справі на адміністративне правопорушення.

Відтак, саме адміністративна комісія при виконкомі Чернівецької міської ради є належним відповідачем у цій справі, до якого мали бути звернуті позовні вимоги позивача.

Одним з основних принципів адміністративного судочинства відповідно до статті 9 КАС України є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, який полягає у тому, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта).

Частиною 1 статті 9 КУпАП, визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст.92 КУпАП передбачено відповідальність за порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини: ухилення від підписання охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини; порушення режиму використання пам`ятки культурної спадщини; порушення режиму історико-культурного заповідника чи історико-культурної заповідної території; проведення ремонтних, реставраційних, реабілітаційних робіт на пам`ятці культурної спадщини, зміна призначення пам`ятки культурної спадщини, її частин та елементів, здійснення написів, позначок на ній, на її території та в її охоронній зоні без письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини; ухилення від передачі в установленому порядку знайдених під час археологічних розвідок, розкопок рухомих предметів, пов`язаних з нерухомими об`єктами культурної спадщини, на постійне зберігання до музеїв (державних фондосховищ), у яких зберігаються музейні предмети і музейні колекції, що є державною власністю і належать до державної частини Музейного фонду України, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

Згідно ч.ч.1,4 ст.24 Закону України «Про охорону культурної спадщини», власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки має здійснюватися відповідно до визначених або встановлених режимів використання, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Режими використання пам`ятки визначаються науково-проектною (науково-дослідною) документацією, що складається за результатами проведених досліджень. Забороняється змінювати призначення пам`ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП, а саме: за порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини.

Згідно з диспозицією ст.92 КУпАП, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони культурної спадщини. Об`єктивна сторона правопорушення полягає, зокрема, у проведенні ремонтних, реставраційних, реабілітаційних робіт на пам`ятці культурної спадщини, зміна призначення пам`ятки культурної спадщини, її частин та елементів, здійснення написів, позначок на ній, на її території та в її охоронній зоні без письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ст.92 КУпАП є бланкетною правовою нормою, має загальний зміст, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів. Конкретизований зміст диспозиції бланкетної правової норми передбачає певну деталізацію її положень іншими нормативно-правовими актами для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Частиною 1 статті 256 КУпАП, встановлено вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, а саме у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно із ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Проте, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЧН №80/25 від 03.06.2025 року та у постанові №16 від 13.06.2025 року, вказано на порушення ОСОБА_1 ст.92 КУпАП, без зазначення конкретного нормативного-правового акту, натомість міститься загальне формулювання про порушення останньою вимог законодавства про охорону культурної спадщини.

Таким чином, як у протоколі про адміністративне правопорушення так і в постанові, винесеній за результатами розгляду такого протоколу, не конкретизовано, положення якого саме нормативно-правового акту порушила ОСОБА_1 , а отже не розкрито суті вчиненого позивачем правопорушення, що має значення для встановлення в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП, та є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи та є необхідним для підготовки до належного захисту особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» від 30 травня 2013 р., у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З викладеного слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Окрім того, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, заперечила факт порушення нею вимог законодавства про охорону культурної спадщини, покликаючись на те, що не є володільцем та користувачем зазначеного приміщення, а лише на підставі довіреності від 02.01.2025 року уповноважена здійснювати представництво інтересів ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи аргументи, наведені ОСОБА_1 , суд звертає увагу на те, що суб`єктом владних повноважень, всупереч вимог ст.280 КУпАП, на підставі належних та допустимих доказів не було з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме: хто являється законним володільцем об`єкту нерухомого майна, що розташоване по АДРЕСА_2 ; хто здійснює підприємницьку діяльність у будівлі «Елікатні радощі життя»; у яких відносинах (трудових чи інших) перебуває ОСОБА_1 із суб`єктом здійснення підприємницької діяльності у будівлі «Елікатні радощі життя», якими повноваженнями вона наділена; не встановлено коли саме було встановлено зазначену інформаційно-фасадну вивіску.

Також, представником відповідача до поданого до суду відзиву не було долучено доказів на підтвердження тієї обставини, що будівля, що розташована за адресою м.Чернівці вул.Перемоги. 5Б, відноситься до об`єктів культурної спадщини та на неї поширюється дія законодавства про охорону культурної спадщини.

Єдиним доказом, на який покликається представник відповідача, вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, протокол про адміністративне правопорушення та фото фіксація.

Суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Будь-яких інших доказів, окрім оскаржуваної постанови №16 від 13.06.2025 року, щодо того, що позивач порушила вимоги законодавства про охорону культурної спадщини та які б спростовували твердження позивача, зокрема, пояснень свідків, письмових документів, тощо, відповідачем не надано.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві та відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п.1 ст.32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Суд керується також положеннями ч. 2 ст. 71 КАС України, згідно яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд наголошує, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З вищенаведеної норми права вбачається вичерпний перелік повноважень суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому вказана процесуальна норма права є спеціальною по відношенню до ст.245 КАС України.

Таким чином, враховуючи що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради не встановлено усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для задоволення позову, скасування постанови адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради у справі про адміністративне правопорушення №16 від 13.06.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.92 КУпА, та направлення справи на новий розгляд до адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 5, 9, 72, 77, 80, 90, 94 242, 245, 246, 250, 255, 271, 286, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову №16 від 13.06.2025 року, винесену Адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.92 КУпАП та направити справу на новий розгляд до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Адміністративної комісії при Виконавчлму комітеті Чернівецької міської ради, що розташована в м.Чернівці, площа Центральна, 1 (), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Одовічен Я.В.