Справа № 420/39887/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/39887/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Кравченка К.В. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року (суддя Бездрабко О.І., м. Одеса, повний текст рішення складений 27.03.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

24.12.2024 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2024 №Ф-10894-1532 на суму 35476,67 грн.;

- зобов`язати ГУ ДПС в Одеській області виключити з інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС в ІКП ОСОБА_1 нарахування за 2017-2020 рік на суму 35476,67 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2024 №Ф-10894-1532.

Зобов`язано Головне управління ДПС в Одеській області здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 за технологічним кодом 71040000 "Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" шляхом виключення нарахованої Головним управлінням ДПС в Одеській області недоїмки з єдиного внеску в сумі 35476,67 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

На думку апелянта, згідно з внесеними доповненнями Законами України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13.05.2020 року №591 та від 04.122020 року №1072-IX до Закону України №2464-VI ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зобов`язаний був сплачувати щоквартально єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, в термін до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок : за 1 квартал 2020 року 2078,12 грн (необхідно було сплатити до 19.04.2020 року), за ІІ квартал 2020 року 1039,06 грн (необхідно було сплатити до 19.07.2020 року), за ІІІ квартал 2020 року 3178,12 грн ( необхідно було сплатити до о 19.10.2020 року) та за ІV квартал 2020 року 2200,00 грн ( необхідно було сплатити до 19.01.2021 року).

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Окремо у відзиві позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10000 грн.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва від 02.02.2006 серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

04.12.2024 Головним управлінням ДПС в Одеській області сформована вимога №Ф-10894-1532 про сплату боргу (недоїмки), згідно якої заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2024 року становить 35476,67 грн.

На звернення позивача щодо нарахування єдиного внеску, Головне управління ДПС в Одеській області листом від 22.08.2024 №32582/6/15-32-13-07-06 повідомило, що згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головного управлінні ДПС в Одеській області (Приморська ДПІ) з 02.02.2006 по теперішній час на загальній системі оподаткування. Платником єдиного внеску зареєстрований з 13.02.2006. За даними інтегрованої картки платника КБК 71040000 "Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність", за ФОП ОСОБА_1 обліковується заборгованість починаючи з 2017 року у сумі 35476,67 грн., а саме: за 2017 рік - 6135,93 грн., за 2018 рік - 9828,72 грн., за 2019 рік - 11016,72 грн., за 2020 рік - 8695,30 грн.

Вважаючи зазначену Вимогу про сплату боргу протиправною ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач в розумінні Закону України "Про збір облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у період з 2017-2020 роки сплачували роботодавці в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період нею єдиного внеску ще і як фізичною особою-підприємцем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, в частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VI-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон №2464-VI-VI), згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 якого платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відтак, платниками єдиного внеску у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску є фізичні особи-підприємці, незалежно від отримання ними доходу (прибутку).

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.

Втім, проаналізувавши положення Закону №2464-VI, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19 виклав правовий висновок, згідно з яким особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Як встановив суд першої інстанції та не заперечується апелянтом, наказом від 20.09.2016 р. № 20-09/ОК ОСОБА_1 призначено на посаду сюрвейєра сюрвейєрської служби в ПАТ "ІЛЛІЧІВСЬКИЙ ОЛІЙНОЖИРОВИЙ КОМБІНАТ", в якому позивач працював до 22.04.2021 р., що підтверджується копією трудової книжки від 02.10.2001 р. НОМЕР_3 , довідками ПАТ "ІЛЛІЧІВСЬКИЙ ОЛІЙНОЖИРОВИЙ КОМБІНАТ" від 30.04.2021 р. № 30/04/1, № 30/04/2, № 30/04/3.

Окрім цього, у період 2017-2020 років позивач також працював за сумісництвом у ТОВ "ОЛІР РЕЗОРСІЗ", ТОВ "ЕКО-РЕСУРС-ХОЛДИНГ", про що свідчать довідки ТОВ "ОЛІР РЕЗОРСІЗ" від 02.09.2024 р. № 02/09/1, № 02/09/2, № 02/09/3, 02/09/4, № 02/09/5, № 02/09/6, № 02/09/7, ТОВ "ЕКО-РЕСУРС-ХОЛДИНГ" від 02.09.2024 р. № 02/09/1, № 02/09/2, № 02/09/3, № 02/09/4, № 02/09/5.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5, ОК-7), вбачається, що починаючи з 01.01.2017 по 31.12.2020 єдиний внесок за ОСОБА_1 нараховували та сплачували роботодавці - ПАТ "ІЛЛІЧІВСЬКИЙ ОЛІЙНОЖИРОВИЙ КОМБІНАТ", ТОВ "ОЛІР РЕЗОРСІЗ", ТОВ "ЕКО-РЕСУРС-ХОЛДИНГ".

Враховуючи наведені положення законодавства, встановлені у справі обставини та не надання відповідачем доказів отримання позивачем інших доходів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставне нарахування ГУДПС позивачеві як фізичній особі-підприємцю єдиного внеску за період з 2017 року по 2020 рік та, як наслідок, протиправність і необхідність скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) 04.12.2024 №Ф-10894-1532.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують та є тотожними заперечень до адміністративного позову, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання позивача про стягнення на його користь судових витрат

Так, частиною першою статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За приписами підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 322 КАС України, у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За приписами частин першої та третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з положеннями статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2025 від позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься клопотання про стягнення відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10000 грн.

На підтвердження понесених витрат було додано Рахунок-фактура №1 від 19.05.2025 до договору з надання правової допомоги №06-12/24 від 06 грудня 2024 р.

Так, відповідно до п. 1 Договору про надання правничої допомоги № 06-12/24 від 06.12.2024 (а.с.35), Чаботарь А.В. (надалі - Клієнт), а Адвокатське об`єднання «НЕКСТ ЛЕВЕЛ» (надалі - Адвокатське об`єднання) в особі керуючого партнера, який діє на підставі Статуту, приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту правову допомогу щодо представлення інтересів Клієнта в суді стосовно визнання та скасування в судовому порядку вимоги від 04 грудня 2024 року №Ф-10894-1532 видану ГУ ДПС в Одеській області.

Пунктом 2.1 Договору обумовлено, що Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати в інтересах Клієнта такі дії: складення, підписання та подання від імені Клієнта документів, заяв та клопотань по суті справи, заяв з процесуальних питань, в тому числі, але не виключно адвокатських запитів, позовних заяв (зустрічних), апеляційних та касаційних скарг, заперечень, пов`язаних з наданням правової допомоги визначеної у п. 1.1 даного Договору у будь-яких судах.

Згідно п. 3.1 Договору, вартість послуг Адвокатського об`єднання за цим Договором встановлюється додатковою угодою. Клієнт зобов`язаний сплатити вартість послуг протягом трьох днів з моменту отримання рахунку, у якому зазначено перелік послуг з надання правової допомоги та їх вартість.

Оскільки в матеріалах справи відсутня додаткова угода про вартість послуг Адвокатського об`єднання, що унеможливлює встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, підстав для стягнення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 статті 12, статті 257 та ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя К.В.Кравченко

Суддя Ю.В.Осіпов