Справа № 520/35595/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 р.Справа № 520/35595/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 25.03.25 року по справі № 520/35595/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2

про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі по тексту - ІНФОРМАЦІЯ_5 , третя особа), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо розрахунку вислуги років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснити новий розрахунок наявної у ОСОБА_1 вислуги років з врахуванням всіх періодів служби, яка на дату звільнення 29.11.2024р. складає: у календарному обчисленні 19 років 07 місяців 27 днів, пільговому обчисленні складає 06 років 1 місяць 19 днів. Загальна вислуга років складає 25 років 09 місяців 11 днів та видати відповідний наказ, яким внести зміни до абзацу 3 пункту 1 Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.11.2024 року № 307;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 невиплачену одноразову грошову допомогу при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 добові витрати на відрядження в межах України;

- допустити виконання судового рішення до негайного виконання про стягнення грошового забезпечення відповідно до ч.2 ст.371 КАС України;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу адвоката.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_8 , які полягають у помилковому визначенні ОСОБА_1 у календарному та пільговому обчисленні вислуги років для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі по тексту - Закон № 2262-XII), оскільки всупереч положень частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту - Закон № 2232-XII) відповідачем не враховано періоди служби позивача у бойовій частині, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, що зумовлює необхідність здійснення нового розрахунку пільгової вислуги років, а також перерахунку усіх належних сум до виплати.

Крім того вказав, у період з 15.06.2024 по 19.08.2024 позивач тимчасово виконував обов`язки заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, однак грошове забезпечення ОСОБА_1 виплачувалось за посадовим окладом 3810 грн на місяць, замість належного - 5500 грн, як то передбачено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі по тексту - Порядок № 260).

Також наполягав, що всупереч положень пункту 2 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі по тексту - Закон № 2011-XII), позивачу, звільненому з військової служби за сімейними обставинами, не нараховано та не виплачено суму одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що порушує право ОСОБА_1 на таку соціальну гарантію.

З посиланням на положення Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105 (далі по тексту - Інструкція № 105), переконував, що оскільки позивач неодноразово перебував у відрядженні, що підтверджується відповідними посвідченнями, наявні підстави для виплати ОСОБА_1 добових витрат на відрядження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 по справі № 520/35595/24 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування:- АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_4 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 по справі № 520/35595/24 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо розрахунку вислуги років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 , здійснити новий розрахунок наявної у ОСОБА_1 вислуги років з врахуванням всіх періодів служби, яка на дату звільнення 29.11.2024 складає: у календарному обчисленні 19 років 07 місяців 27 днів, пільговому обчисленні складає 06 років 1 місяць 19 днів. Загальна вислуга років складає 25 років 09 місяців 11 днів та видати відповідний наказ, яким внести зміни до абзацу 3 пункту 1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.11.2024 року № 307;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 невиплачену одноразову грошову допомогу при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 добові витрати на відрядження в межах України;

- допустити виконання судового рішення до негайного виконання про стягнення грошового забезпечення до ч.2 ст.371 КАС України;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу адвоката.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам у даній справі, порушення судом при прийнятті рішення приписів законодавства щодо законності та обґрунтованості судового рішення, норм матеріального та процесуального права, що в силу статті 317 КАС України є підставою для його скасування.

Наполягав, що в силу вимог частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII наявні підстави для зарахування до пільгової вислуги років позивача періоду його служби у бойовій частині, а також безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисті безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф проти України, що протиправно залишено поза увагою судом першої інстанції.

Стверджував, що всупереч положень Порядку № 260 ОСОБА_1 за період перебування на посаді заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки грошове забезпечення виплачувалось у розмірі 3810 грн, замість належних 5500 грн, що є протиправним та має наслідком стягнення з відповідача недоотриманих сум грошового забезпечення.

Переконував, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, невиплата якої порушує право позивача на соціальний захист.

Неврахування вказаних обставин судом першої інстанції свідчить про формальний підхід до з`ясування фактичних обставин у даній справі та зумовлює необхідність скасування оскаржуваного рішення з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог позивача.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2025 по справі № 520/35595/24 адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 по справі № 520/35595/24 призначено до апеляційного розгляду на 07.08.2025 о 12:00 у відкритому судовому засіданні в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у залі судових засідань № 1.

У судове засідання викликано осіб, які беруть участь у справі та їх представників.

Витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- відомості про нарахування або не нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 та її розміри;

- накази про встановлення та виплату ОСОБА_1 основних і додаткових видів грошового забезпечення, грошовий атестат або довідку про грошові виплати;

- накази про відрядження ОСОБА_1 та відомості про суми виплачених добових витрат на відрядження в межах України;

- інформацію про те, які саме періоди служби позивача, були включені у розрахунок вислуги років ОСОБА_1 у календарному (02 роки 04 місяці 28 днів) та пільговому (01 рік 3 місяці 22 дні) обчисленні.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2025 по справі № 520/35595/24 клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалової Вікторії Миколаївни про витребування доказів у справі - задоволено.

Витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_4 :

- відомості про нарахування або не нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 та її розміри;

- накази про встановлення та виплату ОСОБА_1 основних і додаткових видів грошового забезпечення, грошовий атестат або довідку про грошові виплати;

- накази про відрядження ОСОБА_1 та відомості про суми виплачених добових витрат на відрядження в межах України;

- інформацію про те, які саме періоди служби позивача, були включені у розрахунок вислуги років ОСОБА_1 у календарному (02 роки 04 місяці 28 днів) та пільговому (01 рік 3 місяці 22 дні) обчисленні.

Вищезазначені докази зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 надати до суду протягом 10 днів з моменту отримання копії даної ухвали.

Розгляд адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 по справі № 520/35595/24 відкладено на 16 жовтня 2025 року на 12 годину 00 хвилин у відкритому судовому засіданні в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у залі судових засідань № 1.

У судове засідання викликано осіб, які беруть участь у справі та їх представників.

На виконання вимог вказаних ухвал суду апеляційної інстанції, 08.10.2025 та 24.10.2025 представником третьої особи до матеріалів справи долучено витребувані документи.

Відповідач у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неприбуття до суду не повідомили.

Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 307 від 29.11.2024 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п.п. «г» п. 2 ч. 4 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини) з 29.11.2024.

У наказі розраховано вислугу років на день звільнення, а саме зазначено «вислуга років в Збройних Силах на 29.11.2024 становить : календарна - 02 роки 04 місяці 28 днів, пільгова - 01 рік 03 місяця 22 дні, загальна - 03 роки 08 місяців 20 днів».

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року по справі № 520/3633/21 ОСОБА_1 поновлено на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції м. Люботин Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України Харківської області з 04.02.2021.

Згідно з витягом з Наказу Головного управління МВС України в Харківській області від 02.06.2021 № 106 о/с, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 поновлено на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції м. Люботин Харківського районного відділу ( з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України Харківської області з 04.02.2021 (підстава - рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 № 520/3633/21).

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 22.03.2022 за № 3 молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 , зараховано до Військової частини НОМЕР_5 з 22 березня 2022 року, з посадовим окладом 3440 грн.

Як вбачається зі змісту витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.01.2024 за № 8, старшого лейтенанта ОСОБА_1 з 09 січня 2024 року зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мало наслідком вважати його таким, що з 09 січня 2024 року справи та посаду офіцера мобілізаційного відділення прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом та тарифним розрядом у сумі 3810 грн., шпк «старший лейтенант».

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.06.2024 за № 151 по стройовий частині, на старшого лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера мобілізаційного відділення тимчасове покладено обов`язки заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 .

За змістом витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.08.2024 за № 207 по стройовій частині, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 , повернуто до виконання службових обов`язків на посаду офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відрядження від 25.04.2024 за № 4208, наданого ОСОБА_1 , встановлено, що він відряджений до Військової частини НОМЕР_6 та ІНФОРМАЦІЯ_10 , термін відрядження 2 доби 25.04.2024 та 26.04.2024 для здійснення поставки мобілізаційного ресурсу до в/ч, підстава розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.04.2024 № 1575/МВ, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.04.2024 № 105.

З копії посвідчення про відрядження ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.05.2024 за № 4602, наданого ОСОБА_1 , встановлено, що він відряджений до Військової частини НОМЕР_7 Дніпропетровської області, термін відрядження 1 доба 06.05.2024 для здійснення поставки мобілізаційного ресурсу до в/ч, підстава розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.03.2024 № 1783/МВ, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.05.2024 № 114.

З копії посвідчення про відрядження ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.05.2024 за № 5636, наданого ОСОБА_1 , встановлено, що він відряджений до Військової частини НОМЕР_7 Дніпропетровської області, термін відрядження 1 доба 01.05.2024 по 01.06.2024, з метою доукомплектування команд В/ч НОМЕР_7 , підстава розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.05.2024 № 2299/АВ, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.05.2024 № 136.

Вважаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_6 порушені його права на належні виплати та не враховано усі періоди його служби, що призвело до невірного розрахунку його календарної вислуги років, яка повинна становити 19 років 07 місяців 27 днів при загальній вислуги років - 25 років 09 місяців 11 днів, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, пославшись на матеріали справи, дійшов висновку про їх необґрунтованість з огляду на відсутність доказів протиправної відмови відповідача у внесенні до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 307 від 29.11.2024 зміни щодо вислуги років ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчисленні 19 років 07 місяців 27 днів, пільговому обчисленні - 06 років 1 місяць 19 днів.

Цитуючи положення Постанови № 98 та враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про звернення позивача із заявою про здійснення нарахування та виплату добових витрат за час перебування у відрядженні та отримання відмови відповідача, суд зазначив про передчасність позовних вимог щодо стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 добових витрат на відрядження в межах України.

Також, за відсутності доказів звернення позивача до відповідача щодо поновлення його прав на належну виплату одноразової грошової допомоги та доплати за виконання обов`язків за вакантною посадою, суд не вбачав підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та грошового забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок незгоди позивача зі здійсненим відповідачем розрахунком вислуги років у календарному та пільговому обчисленню, як наслідок, виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у неналежному розмірі, невиплати добових витрат на відрядження та доплати за тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Щодо наявності підстав для обчислення вислуги років позивача з 22.03.2022 по 10.03.2023 у трикратному розмірі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон № 2262-ХІІ.

Частиною першою статті 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Стаття 2 Закону № 2262-XII визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону № 2262-XII особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються:

а) військова служба;

б) служба в органах внутрішніх справ, поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

в) час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у закладах вищої освіти із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України;

г) час виконання депутатських повноважень із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України;

д) час перебування під вартою та час відбуття покарання в місцях позбавлення волі особами, які мають право на пенсію за цим Законом, безпідставно притягнутими до кримінальної відповідальності, репресованими особами, яких у подальшому було реабілітовано;

е) час перебування у фашистських концтаборах, гетто та інших місцях примусового тримання осіб, у тому числі дітей, які були насильно вивезені з тимчасово окупованої території колишнього Союзу РСР у період Другої світової війни та які після звільнення з цих місць були призвані або прийняті на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, якщо за час перебування в зазначених місцях примусового тримання ними не було вчинено злочину проти миру і людства;

є) час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства;

ж) час роботи в судових органах та органах прокуратури осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах і військових формуваннях Служби безпеки України, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах офіцерського та начальницького складу, в Службі судової охорони на посадах середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро України на посадах начальницького складу;

з) військова служба (служба) у період до 1 січня 1992 року у Збройних Силах, інших військових формуваннях, органах державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР - особам, які проживають в Україні, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у такому випадку обчислюється за законодавством колишнього Союзу РСР, що діяло до 1 січня 1992 року;

и) час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, Державне бюро розслідувань, Національне антикорупційне бюро України, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію, Бюро економічної безпеки України або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державним бюро розслідувань, Національним антикорупційним бюро України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони;

і) час перебування на посадах службовців Державної кримінально-виконавчої служби України, Національного антикорупційного бюро України, працівників органів та підрозділів цивільного захисту, а також підрозділів державної та професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які в подальшому були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом за переліком посад і на умовах, які визначаються Національним антикорупційним бюро України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту відповідно;

ї) час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи персоналу відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

й) служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

к) військова служба (служба) у період з 1 січня 1992 року у Збройних Силах, органах внутрішніх справ, органах державної безпеки, поліції, інших військових формуваннях, утворених відповідно до законодавства держав, які входили до складу колишнього Союзу РСР, якщо зарахування таких періодів до вислуги років передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у такому випадку обчислюється за законодавством відповідної держави, на території якої військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, проходили військову службу (службу), якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із статтею 17-1 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На пільгових умовах особам із числа військовослужбовців, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону, до вислуги років для визначення розміру пенсії зараховується один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014р. № 413 (далі - Порядок № 413).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Пунктом 4 Порядку № 413 визначено підставу надання особі статусу учасника бойових дій: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статтями 1, 2 цього Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до статті 6 Закону № 2011-ХІІ до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Абзацом 2 пункту 1 статті 8 Закону № 2011-ХІІ визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 «Про положення про організацію роботи з обчислення вислуги років», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014р. за № 1294/2607, відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України у відповідність до чинного законодавства, затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям в соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей (далі - Положення).

Пунктом 2.3 розділу 2 цього Положення передбачено, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу): один місяць служби за три місяці: інші періоди, зазначені в підпункті "а" пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (зі змінами).

Відповідно до підпункту "а" пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", до вислуги років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зараховується на пільгових умовах: особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, - один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що час проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану, підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Судом апеляційної інстанції встановлено, а сторонами не спростовується, що ОСОБА_1 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 № 3 у період з 22.03.2022 до 10.03.2023 проходив військову службу командиром 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_5 .

09.01.2024 на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 № 8 позивача призначено офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_8 .

15.06.2024 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 № 151 позивача призначено до тимчасового виконання обов`язків заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 .

29.11.2024 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.11.2024 № 307 визначено вислугу років позивача у Збройних Силах станом на 29.11.2024 із розрахунку: календарна - 02 роки 04 місяці 28 днів, пільгова - 01 рік, 03 місяці 22 дні, загальна - 03 роки 08 місяців 20 днів.

З наведеного слідує, що відповідач, при здійсненні розрахунку вислуги років позивача у Збройних Силах України, до пільгового стажу позивача не зарахував період участі позивача з 22.03.2022 до 10.03.2023 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що дії відповідача, які полягають у не врахуванні при розрахунку вислуги років ОСОБА_1 періоду його участі з 22.03.2022 по 10.03.2023 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, з розрахунку один місяць служби за три місяці, вчинені без дотримання вимог абзацу 2 пункту 1 статті 8 Закону № 2011-ХІІ та підпункту "а" пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", що має наслідком визнання їх протиправними та задоволення позову та вимог апеляційної скарги у цій частині.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

З огляду на вказане, враховуючи встановлені під час апеляційного перегляду обставини даної справи у вищевказаній частині, колегія суддів дійшла висновку про те, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити новий розрахунок вислуги років позивача із зарахуванням періоду участі ОСОБА_1 з 22.03.2022 по 10.03.2023 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Враховуючи, що розрахунок наявної у ОСОБА_1 вислуги років з врахуванням періоду участі ОСОБА_1 з 22.03.2022 по 10.03.2023 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, з розрахунку один місяць служби за три місяці відповідачем не складався позовні вимоги про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити новий розрахунок вислуги років, яка на дату звільнення 29.11.2024р. складає: у календарному обчисленні 19 років 07 місяців 27 днів, пільговому обчисленні складає 06 років 1 місяць 19 днів. Загальна вислуга років складає 25 років 09 місяців 11 днів та видати відповідний наказ, яким внести зміни до абзацу 3 пункту 1 Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.11.2024 року № 307 слід відмовити з огляду на їх передчасність.

Щодо позовних вимог про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 , слід зазначити наступне.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до Пункту 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно із пунктом 1 розділу XXVI Порядку № 260, військовослужбовцям, які допущені в установленому порядку до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою, безперервно виконували обов`язки за цією посадою 30 календарних днів і більше, грошове забезпечення виплачується з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї вакантної посади, строком не більше ніж шість місяців.

Військовослужбовцям, допущеним в установленому порядку до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою, безперервно виконували обов`язки за цією посадою 30 календарних днів і більше, грошове забезпечення виплачується з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади, строком не більше ніж чотири місяці, крім випадків тимчасового виконання обов`язків за посадами:

військовослужбовців, які направлені за кордон без виключення зі списків особового складу військових частин, - до одного року;

військовослужбовців, які відряджені до інших військових частин або направлені у відрядження в райони ведення бойових дій (виконання бойових завдань), проведення антитерористичних операцій або операції об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, а також для здійснення заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, - на період такого відрядження;

військовослужбовців, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку - за медичними показаннями), - на період такої відпустки.

Після закінчення вищезазначених строків тимчасового виконання обов`язків на посадах або прийняття рішення про повернення до виконання обов`язків за основною посадою військовослужбовцям виплачується грошове забезпечення за основною посадою.

Безперервна виплата грошового забезпечення військовослужбовцям за час тимчасового виконання обов`язків за посадами понад вищезазначені строки не допускається.

У разі якщо безперервне тимчасове виконання обов`язків за посадою протягом календарного року тривало менше зазначених у цьому пункті строків і військовослужбовця в установленому законодавством порядку знову допущено до тимчасового виконання обов`язків за тією самою посадою - строк безперервної виплати окладів за посадою, що тимчасово виконуються, обчислюються з дня останнього допуску до їх тимчасового виконання.

Пунктом 3 Порядку № 260 передбачено, що виплата грошового забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за посадами здійснюється на підставі відповідного наказу командира.

Суд апеляційної інстанції враховує, що підставою для виплати грошового забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за посадами є відповідний наказ командира.

Яке вбачається з матеріалів справи, тимчасове виконання обов`язків заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 покладено на старшого лейтенанта ОСОБА_1 офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 без різниці посадових окладів, що підтверджується змістом витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 15.06.2024 № 151 (а. с.138).

А відтак, тимчасове виконання ОСОБА_1 обов`язків за вакантною посадою заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 , здійснювалось без різниці посадових окладів із раніше займаною посадою.

Відомостей про оскарження позивачем витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 15.06.2024 № 151 або доказів звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою (рапортом) про нарахування грошового забезпечення за тимчасове виконання обов`язків заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки позивачем до матеріалів справи не надано, а судом апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вказане, враховуючи, що ОСОБА_1 виконував обов`язки за вакантною посадою без різниці посадових окладів із раніше займаною посадою, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 , що зумовлює відмову у задоволенні позову у цій частині.

Надаючи оцінку вимогам позивача про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, слід вказати наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ).

У статтях 1 та 1-1 Закону № 2011-XII, зокрема, зазначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Військовослужбовці, як визначено у статті 1-2 Закону № 2011-XII, користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Питання грошового забезпечення військовослужбовців урегульовує стаття 9 Закону № 2011-XII, в якій також установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців (пункт 1).

Статтею 26 Закону № 2232-XII унормовано порядок та підстави звільнення з військової служби.

Приписами пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби: у зв`язку із закінченням строку контракту; за віком; у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); у зв`язку із виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31 Закону України "Про розвідку"; з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку"; у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду в разі прямого підпорядкування близькій особі; у зв`язку з відкликанням мандата на право здійснення військової капеланської діяльності; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", під час дії особливого періоду та воєнного стану; за угодою сторін - у разі набуття військовослужбовцем права на пенсію за вислугу років; у зв`язку з обранням народним депутатом України, депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим; у зв`язку з призначенням (обранням) на посаду судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.

Положеннями пункту 1 та 4 розділу XXXII Порядку № 260 встановлено, що Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні з військової служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.

Згідно із приписами пунктів 1 та 2 Порядку № 460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Колегія суддів зауважує, що військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є окремим видом військової служби, що указує на її особливий статус і специфічні умови проходження. Це означає, що вона відрізняється від інших видів військової служби, таких як строкова служба чи служба за контрактом, має свої особливості виконання та особливий порядок правового регулювання.

Виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, має зв`язок (залежність), зокрема, із категорією, до якої віднесений військовослужбовець, нормативною підставою, за якою він звільняється, та із умовами (обставинами), за яких військовослужбовець реалізував своє право на звільнення зі служби.

За загальним правилом, до спірних правовідносин застосовується законодавство, що діяло на момент їхнього виникнення.

Так, у першому реченні абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XIІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за сімейними обставинами, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічні норми містить пункт 1 розділу ХХХІІ Порядку № 260, в якому зазначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за сімейними обставинами, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Водночас приписи абзацу сьомого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XIІ обумовлюють, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Тож Закон № 2011-XIІ містить пряму норму (абзац сьомий пункту 2 статті 15), яка право визначати умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, делегувала Кабінету Міністрів України, який, своєю чергою, відповідно до пункту 2 статті 15 Закону №2011-XIІ, постановою від 17 вересня 2014 року № 460 затвердив Порядок № 460, де установлено окремий розмір одноразової грошової допомоги, яка виплачується військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби.

Зокрема, у пункті 1 Порядку № 460 визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Таким чином, положення Порядку № 460, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460, унормували приписи пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XIІ щодо умов та порядку виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, і таким військовослужбовцям, відповідно до норм указаного нормативно-правового акта, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але ця сума не може бути меншою, ніж 25 відсотків їхнього місячного грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2025 у справі № 160/32903/23.

Отже, виходячи із положень абзацу сьомого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XIІ та пункту 1 Порядку № 460, у ОСОБА_1 виникло право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі, визначеному саме Порядком № 460 (4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення).

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу та був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII за сімейними обставинами.

Виплату одноразової грошової допомоги здійснено у розмірі 10884,57 грн, (4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби згідно із Порядком № 460), з яких :

Оклад за військовим званням = 1200 грн;

Посадовий оклад = 3810 грн;

Надбавка за вислугу років 25% = (1200+3810)*25%=1252,50 грн;

Надбавка за особливості проходження служби 65% = (1200+3810+1252,50)*65%=4070,63 грн;

Премія 443% = 3810*443% = 16878,30 грн;

Разом = 1200+3810+1252,50+4070,63+16848,30 = 27211,43 грн.

Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби за 10 повних місяців служби = 27211,43*10*4%=10884,57 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби позивач отримав у належному розмірі, а відтак в діях відповідача не вбачається будь-яких ознак протиправності, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аргументи, наведені в апеляційній скарзі, щодо права ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, визначеному положеннями першого речення абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XIІ та пункту 1 розділу ХХХІІ Порядку №260, є помилковими, зважаючи на те, що позивача звільнено з військової служби через сімейні обставини на підставі підпункту за «г» пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII як військовослужбовця, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а розмір одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, визначається саме Порядком № 460. Положення першого речення абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XIІ та пункту 1 розділу ХХХІІ Порядку №260 на позивача у частині розміру виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби не розповсюджуються.

Разом із тим, безпідставними є посилання на те, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби як у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік службу, визначеному першим реченням абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XIІ та пунктом 1 розділу ХХХІІ Порядку № 260, так і в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби відповідно до пункту 1 Порядку № 460, оскільки приписи Закону № 2011-XIІ не передбачають можливості набуття військовослужбовцем права на одночасну виплату декількох одноразових допомог при звільненні з різних підстав набуття права на них.

Щодо наявності у ОСОБА_1 права на відшкодування добових витрат на відрядження в межах України, колегія суддів виходить із такого.

Особливості направлення військовослужбовців Збройних Сил України у відрядження в межах України та механізм відшкодування витрат на відрядження визначено Інструкцією про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105 (далі - Інструкція - № 105).

Пунктами 10 та 11 Інструкції № 105 визначено, що окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням).

Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.

За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98.

Час перебування в дорозі, за який провадиться виплата добових під час відрядження, визначається за діючим розкладом руху залізничного, водного та повітряного транспорту, враховуючи час затримки відрядженого в дорозі з причин, які від нього не залежать, і час на пересадки.

Причинами затримки військовослужбовця у відрядженні понад строки, зазначені в посвідченні про відрядження, є хвороба, що позбавила його можливості своєчасно повернутися з відрядження, стихійне лихо, інші надзвичайні ситуації. Причини затримки повинні підтверджуватися відповідними документами.

Визначення кількості днів відрядження для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця проходження служби, що зараховуються як два дні.

При відрядженні військовослужбовця строком на один день або в таку місцевість, звідки військовослужбовець має змогу щодня повертатися до місця постійного проживання, добові відшкодовуються як за повну добу.

Сума добових визначається із урахуванням наказу про відрядження та відповідних первинних документів.

За відсутності наказу про відрядження добові витрати не виплачуються.

За приписами пунктів 17-18 Інструкції № 105 відрядженому військовослужбовцю перед від`їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню військовослужбовцем до каси або зарахуванню на відповідний рахунок у встановленому законодавством порядку.

Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат.

Якщо військовослужбовець отримав аванс на відрядження і не виїхав, він повинен протягом трьох банківських днів з дня прийняття рішення про відміну поїздки повернути до каси зазначені кошти.

Витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, документів в оригіналі, що підтверджують факт проживання (надання послуг з розміщення), отриманих з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого військовослужбовця, у тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

З наведеного слідує, що підставою для виплати суми витрат на відрядження є подання військовослужбовцем звіту про понесені витрати разом із оригіналами документів, що підтверджують понесення таких витрат.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, ОСОБА_1 звертався до відповідача із відповідною заявою про виплату спірних сум грошових коштів. Будь-яких звітів та довідок про понесені добові витрати ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції надано не було. А відтак, позовні вимоги у частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 добових витрат на відрядження в межах України задоволенню не підлягають.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

З огляду на те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про правильність здійсненого розрахунку вислуги років позивача за період з 22.03.2022 по 10.03.2023, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 по справі № 520/35595/24 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову в частині визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у не врахуванні при розрахунку вислуги років позивача періоду участі ОСОБА_1 з 22.03.2022 по 10.03.2023 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, з розрахунку один місяць служби за три місяці та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити новий розрахунок вислуги років позивача із зарахуванням періоду участі ОСОБА_1 з 22.03.2022 по 10.03.2023 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, з розрахунку один місяць служби за три місяці.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів зазначає, що за нормами пункту 2 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Разом з цим, оскільки у даній справі не вирішувалось питання щодо стягнення на користь позивача грошового утримання у відносинах публічної служби, у задоволенні вказаних вимог - відмовлено, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення похідної вимоги позивача - допущення до негайного виконання судового рішення в частині стягнення заборгованості за 1 місяць.

З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору, ненадання доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката у суді першої та апеляційної інстанції підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 по справі № 520/35595/24 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у не врахуванні при розрахунку вислуги років ОСОБА_1 періоду його участі з 22.03.2022 по 10.03.2023 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ) здійснити новий розрахунок вислуги років ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 ) із зарахуванням періоду його участі з 22.03.2022 по 10.03.2023 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, з розрахунку один місяць служби за три місяці.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.В. П`янова