Справа № 420/2879/23
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2879/23
10 листопада 2025 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши у письмовому провадженні заяву Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.03.2021 року по 16.01.2023 року включно.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 26.03.2021 року по 16.01.2023 року у розмірі 35 062 грн. 42 коп. (тридцять п`ять тисяч шістдесят дві гривні сорок дві копійки).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вищевказане судове рішення набрало законної сили 23.05.2024 року.

06 листопада 2025 року від відповідача надійшла заява (вхід. № 117313/25) про відстрочення виконання судового рішення у справі № 420/2879/23, в якій заявник просить відстрочити виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 року по справі № 420/2879/23 строком на один рік, але не менш як до дня отримання військовою частиною НОМЕР_1 від розпорядника бюджетних коштів другого рівня коштів на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 року по справі № 420/2879/23.

Розглянувши в порядку письмового провадження заяву військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення суду та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Частинами 3-5 ст.378 КАС України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

З аналізу вказаних норм вбачається, що підставою для відстрочення виконання рішення є звернення особи із заявою до суду про відстрочення з обумовленням причин неможливості виконати судове рішення у встановлений законом строк, тобто за доведеністю обставин, що ускладнюють його виконання, або роблять його неможливим (відсутність коштів або присудженого майна в натурі та інше).

При цьому суд зазначає, що відповідно до пункту 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Згідно зі статтею 1 Конвенції "Про захист заробітної плати" №95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Верховний Суд від 07 лютого 2022 року у справі № 420/7697/21, надаючи оцінку поняттям "грошова винагорода", "одноразова грошова допомога при звільненні" та "оплата праці" і "заробітна плата", які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, дійшов висновку, що вказані поняття є рівнозначними.

Рівнозначність цих понять обумовлена наявністю у сторін прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків та врегульоване спеціальними законами: Законом України "Про оплату праці", Кодексом законів про працю України, а також іншими підзаконними нормативними актами.

Зокрема, такий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 820/4748/17, від 12 вересня 2019 року у справі № 812/1255/17, від 02 липня 2020 року у справі № 812/792/17.

Відповідач не виконує зобов`язання щодо сплати на користь позивача середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 26.03.2021 року по 16.01.2023 року у розмірі 35 062 грн. 42 коп. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року у справі № 420/2879/23, яке є рівнозначне поняттю «заробітна плата».

У заяві відповідач посилається на відсутність фінансування.

Відповідач зазначає, що вчинив та продовжує вчиняти вичерпні дії, спрямовані на якнайшвидше виконання Рішення суду по справі № 420/2879/23, в межах, визначених чинним законодавством. В свою чергу, повнота та своєчасність отримання необхідного для виконання Рішення суду по справі № 420/2879/23 фінансування не обумовлена подальшим вчиненням Відповідачем будь-яких інших дій, окрім як уточнення потреб в коштах на кожен наступний місяць та подання до забезпечувального органу (розпорядника бюджетних коштів другого рівня) відповідних заявок.

Разом з тим, суд зазначає, що вказані обставини не є обставинами, які впливають на виконання відповідачем обов`язку щодо сплати на користь Позивача всіх сум, які передбачені при звільненні, в день звільнення, оскільки відповідач не позбавлений можливості погасити борг за захищеними видатками загального фонду.

Відповідач не додає до заяви копію виписки з розрахункового рахунку відповідача, яка могла б підтвердити відсутність грошових коштів на виконання рішення суду у даній справі.

Відтак, відповідачем рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року у справі № 420/2879/23 не виконано та не надано доказів, які підтверджують обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відстрочення виконання судового рішення у справі № 420/2879/23, а тому заява Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 243, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання судового рішення у справі № 420/2879/23 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.О. Стефанов