Справа № 440/5862/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 р. Справа № 440/5862/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол) від 29.05.2025 по справі № 440/5862/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років у Збройних Силах України, вислугу років в органах внутрішніх справ, яка становить 21 рік 01 місяць 10 днів та на пільгових умовах службу в Збройних силах України при безпосередньої участі у період з червня 2017 по березень 2018 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції, яка становить 1 рік 5 місяців 25 днів, разом 22 роки 07 місяців 05 дні;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років у Збройний Силах України, вислугу років в органах внутрішніх справ, яка становить 21 рік 01 місяць 10 днів та на пільгових умовах службу в Збройних силах України при безпосередньої участі у період з червня 2017 по березень 2018 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції, яка становить 1 рік 5 місяців 25 днів, разом 22 роки 07 місяців 05 дні;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нараховування та не виплати ОСОБА_1 щомісячної надбавки за вислугу років (від 20 до 25 років) у розмірі 45 відсотків;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну надбавку за вислугу років (від 20 до 25 років) у розмірі 45 відсотків;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нараховування та не виплати ОСОБА_1 щомісячної надбавки за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну надбавку за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нараховування та не виплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби всіх належних сум йому коштів;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 16.08.2022 по день винесення судового рішення по справі.

Ухвалою суду від 26.06.2024 клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_1 про залучення співвідповідача задоволено. Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в якості другого відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено направити йому копію позову з доданими до нього матеріалами, розгляд справи № 440/5862/24 розпочати спочатку.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 заяву представника позивача про залишення позовних вимог без розгляду задоволено. Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання про визнання протиправної бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років у Збройний Силах України, вислугу років в органах внутрішніх справ, яка становить 21 рік 01 місяць 10 днів та на пільгових умовах службу в Збройних силах України при безпосередньої участі у період з червня 2017 по березень 2018 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції, яка становить 1 рік 5 місяців 25 днів, разом 22 роки 07 місяців 05 дні та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років у Збройний Силах України, вислугу років в органах внутрішніх справ, яка становить 21 рік 01 місяць 10 днів та на пільгових умовах службу в Збройних силах України при безпосередньої участі у період з червня 2017 по березень 2018 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції, яка становить 1 рік 5 місяців 25 днів, разом 22 роки 07 місяців 05 дні залишено без розгляду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 у справі № 440/5862/25 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 96486 грн. 30 коп (дев`яносто шість тисяч чотириста вісімдесят шість гривень 30 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень нуль копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що згідно з матеріалами справи в розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проходження позивачем військової служби не було документів необхідних для зарахування до вислуги років позивача вислугу років в органах внутрішніх справ. Тому відповідні накази не видавались, при ви значенні розміру грошового забезпечення служба в органах внутрішніх справ не враховувалась. За заявою позивача виданий наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.06.2024 № 169, на підставі якого ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснив перерахунок і виплату грошового забезпечення позивачу, а саме - доплату надбавки за вислугу років у розмірі 4188,11 грн. і надбавку за особливості проходження служби у розмірі 2722,27, всього 6910,38 грн. Таким чином, будь-яких протиправних дій чи бездіяльності як ІНФОРМАЦІЯ_1 так і ІНФОРМАЦІЯ_1 при нарахуванні і виплаті позивачу грошового забезпечення вчинено не було. Вина відповідача відсутня, а тому відсутні й підстави для застосування ст. 117 КЗпП.

Позивач, не погодившись з рішенням суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 546633,36 грн.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що для обрахунку середнього заробітку необхідно застосовувати Порядок № 260, а не Порядок №100, адже він є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців. Вказує, що виходячи з показників, зазначених в довідці № 9/2/2410 від 28.04.2025 розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 3003,48 грн. (66065,15+117147,05)/61. А тому, сума середнього заробітку позивача за 6 місяців становить 546633,36 грн(3003,48*182).

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 № 37 солдата запасу ОСОБА_1 вирішено вважати призначеним старшим стрільцем відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати таким, що з 24 лютого 2022 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820 гривень на місяць, шпк - старший солдат /а.с. 12 зворотній бік/.

Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 16.08.2022 № 20 /а.с. 13/ старшого солдата ОСОБА_1 , сержанта із матеріального забезпечення роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільненого наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 серпня 2022 року № 18-РС у запас за підпунктом "г" (у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", без права носіння військової форми, вирішено вважати таким, що з "16" серпня 2022 року справи та посаду здав і направити для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16 серпня 2022 року виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та знято із всіх видів забезпечення.

У наказі визначено, що вислуга років у Збройних Силах: календарна - 03 р. 07 м. 01 д., пільгової - немає, загальна - 03 р. 07 м., 01 д.

Вирішено виплатити старшому солдату ОСОБА_1 , зокрема:

- щомісячну надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавку за вислугу років з "01" серпня 2022 року по "16" серпня 2022 року.

16.11.2022 представником ОСОБА_1 подано до ІНФОРМАЦІЯ_1 адвокатський запит, в якому викладено прохання розглянути заяву ОСОБА_1 , яка додається, із підтверджуючими документами /а.с. 16,зворот - 17/.

У доданій до адвокатського запиту заяві від 16.11.2022, адресованій начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 вказував, що у наказі начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 206 від 16.08.2022 була вказана вислуга років, яка не відповідає дійсності, а саме, не врахована вислуга років в МВС України, а також не зараховано час проходження служби в ЗСУ на пільгових умовах, протягом якого ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції у період з червня 2017 по березень 2018 року, відтак просив, зокрема, врахувати у повному обсязі вислугу років у календарному та пільговому обчисленні, розрахувати і виплатити недоотриману грошову надбавку за вислугу років за період служби з 24.02.2022 по 16.08.2022 /а.с. 17, зворот - 18/. В якості додатків до заяви долучив: копію витягу з наказу УМВС України в Полтавській області № 337ос від 25.07.2014, копію довідки ДУ ТМО МВС України по Полтавській області № 33/37-К-47 від 17.08.2022, копію послужного списку ОСОБА_1 , копію розрахунку вислуги ОСОБА_1 , копію довідки з в/ч НОМЕР_1 № 116 від 29.06.2018, копію довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операцій, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України № 196 від 26.06.2018, копію витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 № 37 від 24.02.2022, копію витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 № 206 від 16.08.2022.

Листом від 26.12.2022 № 9/2/6114 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив представника позивача на його адвокатський запит про те, що виплата надбавки за вислугу років ОСОБА_1 не була здійснена у зв`язку з відсутністю довідки про проходження служби в органах внутрішніх справ (національній поліції), яка видається управлінням кадрового забезпечення Головного управління поліції по Полтавській області. Надані до ІНФОРМАЦІЯ_1 документи ОСОБА_1 не завірені встановленим законодавством порядку /а.с. 18, зворот/.

На заяву позивача від 20.11.2023 (вх. № 25/10 від 05.01.2024) щодо перерахунку грошової виплати за період проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 67/ листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.01.2024 № 10/97 повідомлено, зокрема, що згідно наданих підтверджуючих документів про проходження служби в органах внутрішніх справ буде перерахована вислуга років, відповідно до якого буде проведений перерахунок грошового забезпечення за період проходження служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 24.02.2022 по 16.08.2022 та виплачена компенсація за неотримані кошти /а.с. 69/.

25.03.2024 представник позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з адвокатським запитом /а.с. 22 - 23/, в якому, з урахуванням уточненого адвокатського запиту від 10.04.2024 /а.с. 24/, просив, зокрема:

-провести перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 16.08.2022 з урахуванням вислуги років та інших належних надбавок;

- надати письмовий розрахунок проведення перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 16.08.2022 з урахуванням вислуги років та інших належних надбавок з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії;

-здійснити нарахування та виплату компенсації середнього заробітку ОСОБА_1 за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доказів надання відповіді на вказаний запит сторонами до суду не надано.

Вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років у Збройних Силах України, вислугу років в органах внутрішніх справ, яка становить 21 рік 01 місяць 10 днів та на пільгових умовах службу в Збройних силах України при безпосередньої участі у період з червня 2017 по березень 2018 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції, яка становить 1 рік 5 місяців 25 днів, разом 22 роки 07 місяців 05 дні; дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нараховування та не виплати ОСОБА_1 щомісячної надбавки за вислугу років (від 20 до 25 років) у розмірі 45 відсотків, дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нараховування та не виплати ОСОБА_1 щомісячної надбавки за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків, бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нараховування та не виплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби всіх належних сум йому коштів, позивач звернувся до суду із позовом.

З урахуванням ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від від 21.04.2025 про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог, предметом спору у цій справі є дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати щомісячної надбавки за вислугу років (від 20 до 25 років) у розмірі 45 відсотків та щомісячної надбавки за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нараховування та не виплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби всіх належних сум йому коштів.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що правильність внесених відомостей стосовно військовослужбовця до послужного списку, який є обов`язковою складовою особової справи військовослужбовця, має засвідчуватися підписом військовослужбовця, а при звільненні з військової служби відповідні службові особи, які працюють з особовими справами, повинні додатково уточнити з військовослужбовцем достовірність та повноту записів у послужному списку. Доказів перевірки правильності відомостей послужного списку позивача та уточнення таких відомостей при звільненні позивача відповідачами не надано, як і не надано доказів роз`яснення та надання можливості позивачу подати документи на підтвердження вислуги років в органах МВС, яка зараховується до вислуги років у ЗСУ, натомість розрахунок вислуги років здійснено помилково. Відтак суд констатував наявність правових підстав для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Загальний розмір коштів, що підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за весь період затримки розрахунку при звільненні з 16.08.2022 по 08.07.2024 суд визначив 96486,30 грн. (16081,05 грн. х 6 місяців).

Відмовляючи в частині вимог, суд зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснено нарахування та виплату за період з 24.02.2022 по 16.08.2022 надбавки за особливості проходження служби в розмірі не менше 65 відсотків, а позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби повинен нараховуватися у збільшеному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позову, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем та позивачем частині.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України (в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З аналізу вищенаведених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Для захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця можливо застосувати відповідальність. Однак, вказаною нормою, починаючи з 19.07.2022 року (дата набрання чинності Закону № 2352-IX) передбачено обмеження, згідно з яким максимальний період за який можлива виплата середнього заробітку складає 6 місяців.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення, однак не більше ніж за 6 місяців такого прострочення.

Колегія суддів враховує, що Верховний суд України у постанові від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, усуваючи розбіжності у застосуванні касаційними судами вищезазначених норм матеріального права, виклав таку правову позицію: не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум, яка є обов`язковою для суду апеляційної інстанції при вирішенні цього спору.

За правилами обчислення строків, передбачених цим Кодексом, встановлених положеннями статті 241-1 КЗпП, строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця. Строк, обчислюваний тижнями, закінчується у відповідний день тижня. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Аналіз вищенаведеної норми права дозволяє дійти висновку, що першим днем нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з позивачем є наступний за днем події фактичного припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегією суддів встановлено та визнається сторонами по справі, що днем виключення позивача зі списків ІНФОРМАЦІЯ_1 є 16.08.2022 року, що підтверджується витягом із наказу від 16.08.2022 № 20 /а.с. 13/.

На виконання наказу від 17.06.2024 № 169 позивачу здійснено перерахунок та виплату грошового забезпечення в період з 24.02.2022 по 16.08.2022 та перераховано 08 липня 2024 року грошове забезпечення в сумі 6806,72 грн /а.с. 107/.

Загальна сума донарахованої доплати склала 6910,38 грн, з якої надбавка за вислугу років в загальній сумі 4188,11 грн, надбавка за особливості проходження військової служби в загальній сумі 2722,27 грн. /а.с. 71/.

08.07.2024 року на банківський рахунок позивача перераховано грошове забезпечення в сумі 6806,72 грн., тобто за вирахуванням військового збору 1,5 % (6910,38 - 103,66), що підтверджується платіжною інструкцією № 4142 від 08.07.2024 року /а.с. 107/.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що на дату звільнення ОСОБА_1 відповідачем не проведено остаточного розрахунку у повному обсязі, а такий розрахунок здійснено на виконання наказу від 17.06.2024 № 169, наявні підстави для застосування до відповідача наслідків статті 117 КЗпП України.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо відсутності його вини у несвоєчасному розрахунку, з огляду на таке.

За приписами пунктів 3.2. - 3.4. глави 3 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 № 333, чинної на час спірних правовідносин (втратила чинність 25.11.2022 на підставі Наказу Міністерства оборони № 280 від 15.09.2022), особові справи офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу складаються посадовими особами кадрових органів і штабів військових частин, на яких покладено роботу з ведення облікових документів.

Усі посадові особи, які залучаються до складання особових справ, повинні знати порядок їх складання, ведення та обліку.

Складання військовослужбовцями особових справ на себе не допускається.

Особова справа складається з послужного списку, автобіографії, фотографічної картки, атестаційних та додаткових матеріалів. Переліки атестаційних та додаткових матеріалів наведені в пунктах 3.6, 3.7 цієї глави.

Основним документом особової справи є Послужний список (додаток 15).

Перший примірник послужного списку заповнюється від руки або за допомогою технічних (комп`ютерних) засобів друку на підставі поданих військовослужбовцем оригіналів документів та власноруч написаної автобіографії. Другий примірник послужного списку офіцера заповнюється за допомогою технічних (комп`ютерних) засобів друку. Для підтвердження правильності записаних до послужного списку відомостей військовослужбовець ставить свій підпис у кінці першого та другого примірників списку.

Копіювання послужного списку або окремих його сторінок за допомогою технічних засобів копіювання з наявних особових справ для формування інших примірників особових справ не дозволяється (крім випадку, зазначеного в пункті 3.11 цієї глави).

Надалі (вибуття до нового місця служби, звільнення з військової служби) відповідні службові особи, які працюють з особовими справами, уточнюють з військовослужбовцями достовірність та повноту записів у послужному списку особових справ. Уточнені відомості засвідчуються підписом військовослужбовця в кінці послужного списку.

У кожному випадку, але не менше одного разу на п`ять років, після уточнення внесених відомостей військовослужбовець ставить свій підпис у рядку 19 послужного списку.

Відповідно до пп. 1.1. глави 1 розділу ІІІ Інструкції облік особового складу в особливий період ведеться в порядку, установленому на мирний час, та з урахуванням особливостей, викладених у цьому розділі.

Згідно з додатком 15 до Інструкції, яким встановлено форму Послужного списку та порядок її заповнення, проходження військової служби у Збройних Силах (рядок 8) записується в хронологічному порядку. До цього рядка записуються відомості щодо проходження служби в інших військових формуваннях.

Отже, правильність внесених відомостей стосовно військовослужбовця до послужного списку, який є обов`язковою складовою особової справи військовослужбовця, має засвідчуватися підписом військовослужбовця, а при звільненні з військової служби відповідні службові особи, які працюють з особовими справами, повинні додатково уточнити з військовослужбовцем достовірність та повноту записів у послужному списку.

Доказів перевірки правильності відомостей послужного списку позивача та уточнення таких відомостей при звільненні позивача відповідачами не надано, як і не надано доказів роз`яснення та надання можливості позивачу подати документи на підтвердження вислуги років в органах МВС, яка зараховується до вислуги років у ЗСУ, натомість розрахунок вислуги років здійснено помилково.

Враховуючи вищевикладене, наявні правові підстави для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність у відповідача обов`язку нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (за несвоєчасний розрахунок при звільненні), що є підставою для визнання такої бездіяльності відповідача протиправною.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи позивача в частині того, що спеціальним порядком при розрахунку середньоденного заробітку військовослужбовця є Порядок №260, а не Порядок № 260, з огляду на таке.

Непоширення норм Кодексу Законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано Кодексом законів про працю України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування положень ст.ст. 116 та 117 Кодексу Законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Порядок обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з абзацу 2 пункту 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.

З наявної в матеріалах довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.04.2025 № 912/2318 /а.с. 107 зворотній бік/ про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 грошове забезпечення позивача за червень 2022 року становило 16081,05 грн, за липень 2022 року 16081,05 грн, середньомісячне грошове забезпечення становить - 16081,05 грн, середньоденний заробіток становить 32162,10/61 = 527,25 грн.

Як зазначалось раніше, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку не може перевищувати 6 місяців такого прострочення.

Отже, розмір середнього заробітку позивача за шість місяців (182 календарних дні) становить 95959,5 грн (527,25 грн х 182 дні), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з цим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 вирішила виключну правову проблему щодо тлумачення та застосування положень статті 117 КЗпП України у редакції, яка набрала чинності 19 липня 2022 року та дійшла висновку, що виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України за своєю суттю є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника. Саме така компенсаційна природа дозволяє застосувати загальні принципів права, зокрема пропорційності, та обґрунтовує можливість судового контролю за співмірністю розміру компенсації. Оскільки мета норми права - компенсація, а не покарання, тому і принципи, як-от розумності, справедливості та пропорційності слід застосовувати до визначення розміру компенсації незмінно і послідовно. Законодавчі положення, внесені Законом № 2352-IX, не змінили правової природи цього заходу відповідальності з компенсаційного на каральний.

Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.

Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.

Так, Велика Палата у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні службовця незалежно від того, чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум підлягають задоволенню у повному обсязі чи частково.

Аналізуючи поведінку позивача у спірних правовідносинах, колегія суддів зазначає, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас у спірних правовідносинах працівник (у широкому розумінні поняття) має діяти добросовісно, реалізуючи його права, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З наявної в матеріалах справи виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 вбачається, що у серпні 2022 року йому виплачено ІНФОРМАЦІЯ_1 заробітну плату: 68950,00 грн.+29550,00 грн.+15635,15 грн. +29641,60 грн. = 143776,75 грн., у вересні 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 виплачено заробітну плату у розмірі 31138,70 грн., тобто при звільненні позивачу виплачено в загальному розмірі 174915,45 /а.с. 25 зворотній бік-26/

Отже загальна сума заробітної плати, що повинна була бути виплачена позивачу при звільненні становить 174915,45 грн.+6806,72 грн. (розмір перерахованого грошового забезпечення) = 181722,17 грн.

Таким чином, недоплачена сума належного позивачу грошового забезпечення при звільненні 6806,72 грн у процентному виразі дорівнює 3,75 % = ( (6806,72/181722,17)*100).

Враховуючи, що істотність частки невиплаченого грошового забезпечення складає 3,75%, то розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені з урахуванням принципу співмірності становить (527,25*182)*3,75% = 3598,48 грн.

Колегія суддів зазначає, що такий підхід забезпечить справедливий баланс інтересів сторін: захистить право позивача на повний розрахунок та належну компенсацію, водночас не допустить понесення відповідачем несправедливих та непропорційних майнових втрат.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених вимог з прийняттям нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів статті 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 по справі № 440/5862/24 - скасувати в частині визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 96486 грн. 30 коп (дев`яносто шість тисяч чотириста вісімдесят шість гривень 30 копійок, та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3598 грн. (три тисячі п`ятсот дев`яносто вісім) 48 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 № 440/5862/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко