Справа № 640/30086/21
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Оксененка О.М.,

при секретарі Литвин С.В.

за участю:

представника відповідача: Замостого О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивачка) звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної поліції України (далі по тексту - відповідач, НП України) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ НП України від 04.10.2021 року № 1361 о/с про переведення капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого в особливо важливих справа з 5-го відділу 1- го управління Департаменту протидії наркозлочинності на посаду старшого уповноваженого з особливо важливих справ відділу з незаконним обігом зброї та вибухівки, протидії груповій злочинності та розкриття злочинів спрямованих на порушення рівноправності громадян, управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Київській області;

- поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справ 5-го відділу 1-го управління Департаменту протидії наркозлочинності з 05 жовтня 2021 року;

- постанову в частині поновлення позивача на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справ 5-го відділу 1-го управління Департаменту протидії наркозлочинності звернути до негайного виконання.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в НП України в спеціальному званні «капітан поліції», на посаді старшого уповноваженого в особливо важливих справах 5-го відділу 1-го управління Департаменту протидії наркозлочинності.

31.07.2020 року, згідно з витягом з наказу №859 о/с НП України, ОСОБА_1 було звільнено з вище вказаної посади у зв`язку із скороченням штатів.

Не погоджуючись із наказом про звільнення ОСОБА_2 звернувся із позовною заявою до Окружного адміністративного суду м. Києва.

02.07.2021 року рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва по адміністративній справі №640/20575/20, наказ №859 о/с від 31.08.2020 року було скасовано та поновлено ОСОБА_2 на раніше займаній посаді.

У зв`язку з цим, НП України було видано наказ №976 о/с від 22.07.2021 року, яким ОСОБА_2 поновлено на вище зайнятій посаді, з 03.08.2020 року.

Наказом Національної поліції України від 27.05.2020 № 389 був затверджений Перелік змін у штатах Національної поліції, згідно якого у Департамент протидії наркозлочинності реорганізовується та по апарату скорочуються всі 64 посади, включно з посадою, на які перебував позивач.

Наказом Національної поліції України від 05.08.2021 року №1048 о/с, відповідно до ст. 69 ЗУ «Про Національну поліцію України» на позивача тимчасово було покладено обов`язки за посадою старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 5-го відділу 1-го управління Департаменту протидії наркозлочинності.

Листом НП України №6615/12/1/2/03-2021 від 15.09.2021 року ОСОБА_2 було попереджено про закінчення 2-місячного терміну персонального письмового попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції та вказано про необхідність повідомлення Департамент кадрового забезпечення про прийняте рішення щодо визначення посади та підрозділу у якому у подальшому позивач бажає проходити службу (а.с.18).

Наказом НП України № 1361 о/с від 04.10.2021 року, відповідно до статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_2 було призначено в порядку переведення старшим уповноваженим з особливо важливих справ відділу з незаконним обігом зброї та вибухівки, протидії груповій злочинності та розкриття злочинів спрямованих на порушення рівноправності громадян, управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Київській області (далі по тексту - оскаржуваний наказ).

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ прийнято НП України законно та обґрунтовано, оскільки спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII (далі по тексту - Закон №580-VIII) Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У розумінні частини 1 статті 2 Закону України від 23.12.1993 №3781-XII «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», Національна поліція є правоохоронним органом.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (частина перша статті 17 Закону №580-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У силу положень п.3 та 8 частини 10 статті 62 Закону №580-VIII, яка визначає гарантії професійної діяльності поліцейського, поліцейський:

- користується повноваженнями, передбаченими цим Законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу;

- може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

Відповідно до частини 1 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, після поновлення на посаді ОСОБА_1 , на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2021 у справі № 640/20575/20, в частині що була допущена до негайного виконання, враховуючи ліквідацію Департаменту протидії наркозлочинності, 02.08.2021 ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення.

Згідно частини 2 статті 68 Закону поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що 02.08.2021 ОСОБА_1 ознайомлено під особистий підпис з переліком вакантних посад в Департаменті боротьби наркозлочинності (міжрегіональний територіальний орган) та його територіальних підрозділів і в підрозділах апарату центрального органу управління поліції (а.с.44-46).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що твердження позивача про не пропонування йому рівнозначних посад не відповідає дійсності, оскільки останній перебував на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах, водночас згідно вакантних посад в Департаменті боротьби наркозлочинності та його територіальних підрозділів, який пропонувався ОСОБА_1 , наявні 95 вакантних посад.

Також 30 посад позивачу було запропоновано в інших підрозділах по апарату центрального органу управління поліцією, яким є НП України.

Частиною 2 статті 65 Закону №580-VIII, станом на момент виникнення спірних правовідносин, було обумовлено, що посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.

За правилами частин 7-9 статті 65 Закону №580-VIII переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Водночас, відповідно до статті 3 Закону України «Про державну службу» сфера дії цього Закону регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

У пункті 17 частини 3 статті 3 Закону України «Про державну службу» визначено, що дія цього Закону не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом.

Відтак, посилання позивача на норми положення Закону України «Про державну службу» щодо рівнозначної посади працівників є необґрунтованим та не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки вказане питання повністю врегульоване нормами спеціального законодавства, яким в даному випадку є - Закон України «Про Національну поліцію».

15.09.2021 року ОСОБА_1 повідомлено, що 02.10.2021 спливає двомісячний термін попередження про можливе наступне вивільнення, а тому запропоновано повідомити Департамент кадрового забезпечення про прийняте рішення щодо визначення посади та підрозділу в якому останній бажає проходити службу.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не повідомив НП України про своє рішення щодо підрозділу в якому останній бажає продовжити службу, т.в.о. начальника Департаменту кадрового забезпечення НП України 01.10.2021 за № 7045/12/1/2/03-2021 підготовлено доповідну на Голову НП України, в якій пропонував призначити ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого в ОВС відділу боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки, спрямованих на порушення рівноправності громадян управління карного розшуку ГУ НП в Київській області, враховуючи практичний досвід роботи в підрозділах кримінальної поліції, здобуті навички, морально-ділові і професійні якості.

Вказана доповідна і стала підставою для прийняття оскаржуваного наказу НП України від 04.10.2021 № 1361 о/с про переведення ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що з урахуванням вищезазначених правових норм та обставин справи, не заслуговують на увагу суду доводи апелянта про відсутність у НП України законних підстав для переведення ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого в ОВС відділу боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки, спрямованих на порушення рівноправності громадян управління карного розшуку ГУ НП в Київській області.

Правовими положеннями ч. 1 статті 65 Закону №580-VIII регламентовано, що переміщення поліцейських здійснюється:

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону.

Що стосується згоди поліцейського на переміщення на рівнозначну посаду, то серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади пункт 2 частини 1 статті 65 Закону №580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.

Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі, у зв`язку зі скороченням штатів (частина 2 статті 68 Закону №580-VIII).

Тобто, в усіх інших випадках, підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

При цьому, пункт 2 частини 1 статті 65 Закону №580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.

Слід зазначити, що у підпункті «б» пункту 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), закріплено аналогічне правило про те, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на рівнозначні посади провадиться у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.

У вказаному пункті Положення йдеться також про те, що рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником, з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.

Крім того, за змістом підпункту «ж» пункту 40 Положення при призначенні на посади рядового і начальницького складу враховується, зокрема те, що переміщення по службі в іншу місцевість у межах республіки осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли встановленого пунктами 5 і 7 цього Положення віку, визнані здатними до військової служби або здатними до нестройової служби в мирний час, але потребують за станом свого здоров`я чи здоров`я членів їх сімей зміни місця служби (проживання), провадиться за рішенням відповідного начальника на підставі висновку військово-лікарської комісії.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди ОСОБА_1 при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.

Відповідно до статті 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Водночас частиною 1 статті 32 КЗпП України установлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Однак, відсутність у Законі №580-VIII та Положенні норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.

Окрім того, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції посилання апелянта на те, що ним було подано рапорт від 06.10.2021 на ім`я Голови НП України про звільнення зі служби в поліції, через скорочення штатів, оскільки, долучена ним копія рапорту не містить жодних відомостей про її отримання Головою НП України (відомостей її реєстрації/надходження до НП України), так і не додано позивачем до вказаного рапорту підтверджуючих документів його надсилання до Національної поліції України.

Згідно листів Департаменту документального забезпечення НП України від 15.04.2025 № 36313-2025 та Департаменту кадрового забезпечення НПУ від 16.04.2025 №36469-2025 вбачається, що рапорт ОСОБА_1 від 06.10.2021 на ім`я Голови НП України про звільнення зі служби в поліції через скорочення штатів не надходив (а.с.141-142).

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки НП України не допущено порушень процедури переведення старшого уповноваженого з особливо важливих справ відділу з незаконним обігом зброї та вибухівки, протидії груповій злочинності та розкриття злочинів спрямованих на порушення рівноправності громадян, управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_2 та винесення оскаржуваного наказу, що спростовує доводи апелянта його противність.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

О.М. Оксененко

Повний текст виготовлено 07.11.2025 року