Справа № 300/8942/24
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" листопада 2025 р. справа № 300/8942/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що пенсійним органом протиправно відмовлено у призначенні йому пенсії за віком згідно статті 115 Закону №1058. До страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 01.03.1991 по 16.06.1997 у зв`язку із тим, що інформація про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі в громадському господарстві внесена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме відсутні дані щодо підстав внесення записів (особові рахунки і які роки) та частково засвідчено печатками, а також відсутня інформація про зміну назви підприємства. Також пенсійним органом не зараховано період провадження підприємницької діяльності з 23.01.1995 по 31.12.2003 з підстав не підтвердження позивачем сплати внесків до Пенсійного фонду України. Стверджує, що записи про трудову участь в громадському господарстві в трудовій книжці колгоспника є послідовними, чіткими, без перекреслень чи виправлень, підчищень і ними підтверджується факт виконання встановленого річного мінімуму трудоднів. Така обставина як відсутність запису в трудовій книжці про зміну назви підприємства не може бути підставою для незарахування до страхового стаж періоду роботи з 01.03.1991 по 16.06.1997. Вважає, що не може відповідати за правильність і повноту оформлення бухгалтерських документів, внесення записів в трудову книжку колгоспника, а неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення мене конституційного права на соціальний захист. Також позивач зазначає, що в період з 23.01.1995 по 12.01.1998 здійснював підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування ( єдиний податок). За період з 01.01.2002 по 30.06.2002, з 01.01.2003 по 30.06.2003, з 01.07.2003 по 31.12.2003 повністю сплатив нараховані страхові внески, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26.03.2024 і листом від 09.10.2024, а також листом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 13.11.2024. Просить позов задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечує. Зазначає, що чинним законодавством України передбачено можливість підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці, проте жодних допустимих доказів, передбачених п. 3 Порядку № 637 позивачем надано не було. Згідно із записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 01.03.1991 ОСОБА_1 працював з 01.03.1991 по 16.06.1997 в колгоспі «Радянське Прикарпаття», але записи про встановлений та вироблений мінімум трудової участі не завірено підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та не у всіх розділах за час роботи в колгоспі по роках записи засвідчено печаткою. Довідки про підтвердження роботи в колгоспі «Радянське Прикарпаття» із зазначенням даних про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, а також довідки про реорганізацію позивачем не надано. Також зазначає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.99).
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у відзиві на позовну заяву стосовно заявлених позовних вимог також заперечує. Зазначає, що до страхового стажу згідно не зараховано період роботи в колгоспі з 01.03.1991 по 16.06.1997, оскільки інформація про встановлений та відпрацьований мінімумів трудової участі в громадському господарстві внесена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме відсутні дані щодо підстав внесення записів (особові рахунки, за які роки) та частково засвідчено печатками, а також відсутня інформація про зміну назви підприємства. Записи про встановлений та вироблений мінімум трудової участі не завірені підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи, та не у всіх розділах за час роботи в колгоспі по роках записи засвідчені печаткою. Відсутні записи про перейменування колгоспу. Довідка Заболотівської селищної ради Коломийського району від 21.08.2024, видана після отримання відмови у призначенні пенсії 04.06.2024, тому пенсійним органом не могло бути надано їй правової оцінки. До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано провадження підприємницької діяльності з 23.01.1995 по 31.12.2003, оскільки не підтверджено сплату до Пенсійного фонду України внесків та в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування відсутні відомості про роботу та сплату страхових внесків. Стверджує, що в документах електронної пенсійної справи відсутня інформація щодо здійснення заявником підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування чи на умовах сплати фіксованого податку. Відповідно до довідки №730/06-16 від 26.03.2024 відсутня інформація про сплату внесків ФОП ОСОБА_1 за періоди 23.01.1995 по 31.12.2003. Наголошує, що оскільки заявником не було надано документів про здійснення підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування, свідоцтва про сплату єдиного податку, спеціального торгового патенту, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, документів про сплату страхових внесків: платіжні доручення, квитанції установ банків, або документи, що підтверджують поштовий переказ, а довідка Пенсійного фонду України не підтвердила сплату страхових внесків, а також через відсутність даних персоніфікованого обліку, позивачу не зараховано до стажу період 1995-2006 роки. Документи про нарахування/сплату страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.1997 по 31.12.2001 не збереглися, оскільки законодавчо не визначено термін їх зберігання. Проте, в підтвердження сплати до органів Пенсійного фонду України за себе, як за фізичну особу-підприємця страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування позивач може надати, за наявності, копії квитанцій/платіжних доручень, оригінали яких зберігаються в платника. Також зазначає, що за період з 01.01.2002 по 30.06.2002, з 01.01.2003 по 30.06.2003 нараховував страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. За період з 01.07.2002 по 31.12.2002 не нараховував страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. За період 01.07.2003 по 31.12.2003 відсутня інформація про нарахування внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Вважає, що надані позивачем, зокрема свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, відомості з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є підтвердженням здійснення позивачем підприємницької діяльності, але не підтверджують факту сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом. Реєстрація фізичною особою-підприємцем не є достатньою підставою для віднесення до страхового стажу періоду протягом якого особа перебувала на обліку у контролюючому органі. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.38).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
28.05.2024 ОСОБА_1 у віці 55 років звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону №1058 (а.с.66).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04.06.2024 №78 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі «Радянське Прикарпаття» з 01.03.1991 по 16.06.1997 згідно записів трудової книжки, оскільки інформація про встановлений та відпрацьований мінімумів трудової участі в громадському господарстві внесена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме відсутні дані щодо підстав внесення записів (особові рахунки за які роки) та частково засвідчено печатками, а також відсутня інформація про зміну назви підприємства. До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано провадження підприємницької діяльності з 23.01.1995 по 31.12.2003, оскільки не підтверджено сплату до Пенсійного фонду України та в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування відсутні відомості про роботу та сплату страхових внесків (а.с.94).

Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд виходить із наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (надалі також - Закон №1058-IV).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV передбачено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Пенсійний орган зазначає про наявність у позивача 15 років 04 місяців 13 днів страхового стажу (а.с.94, 96).

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення (надалі також - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі також - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (надалі також Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

З огляду на зміст статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, пунктів 1, 2, 5, 6 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, передбачено дві форми роботи особи в колгоспі: шляхом прийняття в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводився загальними зборами колгоспників за поданням правління; за трудовими договорами фахівців та інших працівників, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (тобто без членства в колгоспі).

Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або відповідних записів у ній, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

Згідно із змістом оскаржуваного рішення до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі «Радянське Прикарпаття» з 01.03.1991 по 16.06.1997 згідно записів трудової книжки, оскільки інформація про встановлений та відпрацьований мінімумів трудової участі в громадському господарстві внесена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме відсутні дані щодо підстав внесення записів (особові рахунки за які роки) та частково засвідчено печатками, а також відсутня інформація про зміну назви підприємства.

Відповідно до записів №1 -2 трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.03.1991, позивач 01.03.1991 прийнятий на роботу різноробочим до колгоспу «Радянське Прикарпаття», на основі книг оплати праці та розрахунків; 16.06.1997 звільнений за власним бажанням із спілки селян «Прикарпаття», протокол №4 від 16.06.1997 (а.с.14, 88). Запис про звільнення засвідчений печаткою спілки селян «Прикарпаття» та містить підпис відповідальної особи.

Так, дійсно у трудовій книжці колгоспника відсутній запис про зміну назви колгоспу «Радянське Прикарпаття» на Спілку селян «Прикарпаття».

Також в трудовій книжці колгоспника зазначено, що у 1991 році встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві становив 120 днів за кожен рік, а виконаний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 126 дні, в 1992 році встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі становив 120 днів за кожен рік, а виконаний річний мінімум трудової участі 131 днів, у 1993 році встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі становив 120 днів за кожен рік, а виконаний річний мінімум трудової участі 143 днів, в 1994 році встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі становив 120 днів за кожен рік, а виконаний річний мінімум трудової участі 130 днів, у 1995 році встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі становив 120 днів за кожен рік, а виконаний річний мінімум трудової участі 147 днів, у 1996 році встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі становив 120 днів за кожен рік, а виконаний річний мінімум трудової участі 138 днів, у 1997 році встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі становив 120 днів за кожен рік, а виконаний річний мінімум трудової участі 131 днів.

Вказано, що ці відомості внесено на основі книг обліку праці та розрахунків.

Так, в записах трудової книжки колгоспника позивача щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) не вказано даних щодо підстав внесення записів (особові рахунки за які роки).

При цьому, у трудовій книжці колгоспника від 01.03.1991 зазначено, що ці відомості внесено на основі книг обліку праці розрахунку. Ці записи засвідчені печатками спілки селян «Прикарпаття».

Позивачем до заяви про призначення пенсії було долучено лист комунальної установи «Трудовий архів» Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 26.04.2024 №362/02-12, за змістом якого в книгах обліку трудового стажу колгоспника та книгах обліку розрахунків по оплаті праці ім. Л.Українки, с/с «Прикарпаття» за 1991-1997 роки прізвище ОСОБА_1 не значиться (а.с.58).

За змістом листа комунальної установи «Трудовий архів» Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 18.07.2023 №683/02-12 книги протоколів засідань колгоспу імені Л. Українки, с/с «Прикарпаття» на зберігання не надходили, тому надати інформацію про прийняття в члени колгоспу та про звільнення немає можливості. Вказано, що історична довідка колгоспу імені Л. Українки на зберігання не надходила (а.с.77).

Згідно листа архівного відділу №2 Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 06.03.2024 №160/08-40 історична довідка про перейменування колгоспу «Радянське Прикарпаття» в спілку селян «Прикарпаття» в архівний відділ на зберігання не передавалася. Надати будь-яку інформацію немає можливості (а.с.80).

В листі архівного відділу №2 Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 10.04.2024 №292/08-40 вказано, що книги протоколів засідань правління колгоспу «Радянське Прикарпаття» та спілки селян «Прикарпаття» за 1991-1997 роки в архівний відділ на зберігання не передавалися, тому надати інформацію про прийняття на роботу та в члени колгоспу, звільнення з роботи ОСОБА_1 не має можливості (а.с.81).

Суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 та від 04.07.2023 в справі №580/4012/19, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Також, не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії певні недоліки щодо заповнення трудової книжки.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.07.2023 в справі №580/4012/19.

Отже, записами у трудовій книжці колгоспника підтверджено встановлений та вироблений позивачем річний мінімум трудової участі в громадському господарстві у згаданому колгоспі в спірний період.

Суд зауважує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи позивача є трудова книжка колгоспника, яка містить усі необхідні відомості передбачені Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників.

Також позивачем надано суду довідку від 21.08.2024 №377, видану Заболотівською селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області, в якій зазначено, що відповідно до рішення Троїцької сільської ради від 18.06.2006 за №18-2/2006 колгосп імені Л. Українки, в склад якого входило три села, в тому числі Троїця, був реорганізований на три окремі господарства і згідно рішення загальних зборів колгоспників села Троїця від 17.01.1990 був утворений колгосп «Радянське Прикарпаття». Згідно рішення зборів уповноважених від 14.09.1991 колгосп «Радянське Прикарпаття» був перейменований в спілку селян «Прикарпаття» (а.с.16).

Додатком до вказаної довідки є лист Троїцької сільської ради від 29.05.2009 №35/01-19, адресований начальнику управління Пенсійного фонду, який містить аналогічну за змістом довідці від 21.08.2024 №377 інформацію (а.с.17).

Описана вище довідка та лист не були долучені позивачем до заяви про призначення пенсії від 28.05.2024, пенсійним органом не надавалася оцінка відомостям вказаних довідки та листа при розгляді заяви про призначення пенсії, а тому суд не надає їм правової оцінки.

Щодо періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 23.01.1995 по 12.01.1998, з 01.07.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2002 по 30.06.2002, з 01.01.2003 по 30.06.2003, суд зазначає наступне.

Пунктами 3, 4 Порядку №637 визначено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

У оскаржуваному рішенні зазначено, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано провадження підприємницької діяльності з 23.01.1995 по 31.12.2003, оскільки не підтверджено сплату до Пенсійного фонду України та в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування відсутні відомості про роботу та сплату страхових внесків.

В позові позивач зазначає, що в період з 23.01.1995 по 31.12.2003 здійснював підприємницьку діяльність, однак періоди з 23.01.1995 по 12.01.1998, з 01.07.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2002 по 30.06.2002, з 01.01.2003 по 30.06.2003 до його страхового стажу не зараховано.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до частин 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

За змістом абзацу 1 підпункту 2 пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі також - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Згідно з абзацом 4 підпункту 2 пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Тобто законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб-підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною 1 статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством. Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до частин 2, 5, 6 статті 21 Закону № 1058-IV на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.

Органи, що здійснюють державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців, зобов`язані надсилати один примірник реєстраційної картки територіальному органу Пенсійного фонду за місцем реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина 3 статті 20 Закону № 1058-IV).

Згідно з п. 2 Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва (який був чинний на момент здійснення позивачем підприємницької діяльності та втратив чинність 01.01.2012) суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

У разі коли фізична особа - суб`єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

У разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім`ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов`язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Нормами пунктів 2.1, 2.2., 2.7 розділу 2 Інструкції про порядок обчислення сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 06.09.1996 №11-1 (надалі також - Інструкція №11-1, чинна в спірний період, втрата чинності 07.02.2011) визначено, що платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є: суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, адвокати, приватні нотаріуси.

Відповідно до пункту 2.9 розділу 2 Інструкції №11-1 платники, перелічені в пунктах 2.2, 2.4 зобов`язані зареєструватись в органах Пенсійного фонду в районах (містах) за юридичною адресою, а платники, зазначені у п. 2.7 - за постійним місцем проживання.

Згідно з пунктом 4.3 розділу 4 Інструкції № 11-1 для платників збору, визначених у пп.2.2, 2.4, - 32 відсотки фактичних витрат на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи із тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, у тому числі в натуральній формі, які підлягають обкладанню податком на доходи фізичних осіб (прибутковим податком з громадян). До цих витрат не відносяться витрати на оплату виконаних робіт (послуг) згідно з цивільно-правовими договорами, виплату доходів у вигляді дивідендів, процентів тощо, а також інші витрати, які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4.7 розділу 4 Інструкції № 11-1 передбачено, що для платників збору, визначених у пункті 2.7 Інструкції, - у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яку обчислено в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 7.2 Розділу 7 Інструкції № 11-1 страхові збори сплачуються платниками, зазначеними в п.2.7 цієї Інструкції, щоквартально із сум фактично одержаного доходу за звітний період (квартал) не пізніше як 20 квітня, 20 липня, 20 жовтня і 1 лютого наступного року за звітним. При цьому сплата зборів за четвертий квартал календарного року проводиться авансом до 15 грудня із суми очікуваного (оцінного) доходу за цей період. Платники, зазначені у п.2.7 цієї Інструкції, можуть протягом поточного року щоквартально нараховувати і сплачувати до Пенсійного фонду 25 відсотків річної суми страхових зборів, виходячи з очікуваного (оцінного) доходу. У такому разі у витязі з декларації зазначається розмір доходу до кінця звітного періоду. Строк сплати авансових платежів - до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада.

В подальшому прийнято Інструкцію про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затверджену постановою Правління Пенсійного фонду України від 03.06.1999 за № 4-6 (надалі також - Інструкція 4-6, втрата чинності 07.02.2011).

Відповідно до пунктів 2.1.1 та 2.1.3 Інструкції №4-6 суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи й організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси, інші особи, які не є суб`єктами підприємницької діяльності і займаються діяльністю, пов`язаною з одержанням доходу.

Згідно з підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 розділу ІІІ Інструкції №4-6 для платників збору, визначених у підпункті 2.1.3, та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, - у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яка обчислена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Пунктом 3.3 Розділу ІІІ Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затверджену постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 за № 16-6, ставка збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених у підпункті 2.3, та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1 пункту 2 цієї Інструкції, - у розмірі 32.

Зважаючи на вказані вище положення Інструкцій за № 11-1, № 4-6 і № 16-6 у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності був наявний обов`язок щодо сплати страхових внесків у відповідному розмірі, та в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій страховий стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верхового Суду від 06.08.2024 в справі № 580/7175/21.

ОСОБА_1 11.06.1997 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Станом на 30.01.2018 позивач припинив підприємницьку діяльність на підставі власного рішення, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 №149810 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.62, 73, 106).

У цьому витязі також зазначено, що 12.01.1998 ОСОБА_1 був взятий Головним управління ДПС в Івано-Франківській області на облік як платник податків, а 23.01.1995 як платник єдиного внеску (а.с.73, 106).

У довідці від 26.03.2024 №730/06-16, яка була додана до заяви про призначення пенсії від 28.05.2024, пенсійний орган зазначив, що документи про нарахування та сплату страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 23.01.1995 по 31.12.1996 не збереглися. Інформація про нараховування страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.1997 по 31.12.2001 буде надана після відновлення робочого стану бази даних АРМ ОССВ Снятинського району. За період з 01.01.2002 по 30.06.2002, з 01.01.2003 по 30.06.2003 нараховував страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. За період з 01.07.2002 по 31.12.2002 не нараховував страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. За період з 01.07.2003 по 31.12.2003 відсутня інформація про нарахування страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В листі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 09.10.2024 №0900-0202-8/53532 вказано, що документи про нарахування/сплату страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.1997 по 31.12.2001 не збереглися, оскільки законодавчо не визначено термін їх зберігання. Проте, в підтвердження сплати до органів Пенсійного фонду України за себе, як за фізичну особу-підприємця страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 може надати, за наявності, копії квитанцій/платіжних доручень, оригінали яких зберігаються в платника. Зазначена в довідці від 26.03.2024 №730/06-16 інформація про нарахування позивачем страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за період 01.01.2002 по 30.06.2002 та з 01.01.2003 по 30.06.2003 надана на підставі даних з поданих до органів Пенсійного фонду України в області розрахунків - зобов`язань зі сплати збору, в тому числі, за І квартал 2002 року сума чистого доходу - 183,00 грн, нараховано збору - 58,56 грн, за II квартал 2002 року сума чистого доходу - 50,00 грн, нараховано збору - 16,00 грн, за І квартал 2003 року сума чистого доходу - 55,00 грн, нараховано збору - 17,60 грн, за II квартал 2003 року сума чистого доходу - 62,00 грн, нараховано збору - 19,84 грн. За даними підсистеми обліку сплати страхових внесків наявна інформація про те, що ОСОБА_1 в рахунок нарахованих зобов`язань сплачено, а саме за І квартал 2002 року сплачено 11.04.2002 - 58,60 грн, за II квартал 2002 року сплачено 25.07.2002 - 17,00 грн, за І квартал 2003 року сплачено 03.04.2003 - 17,60 грн, за II квартал 2003 року сплачено 02.07.2003 - 20,00 грн (а.с.21).

За змістом листа Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 13.11.2024 №231/Н/09-19-24-11-06 ФОП ОСОБА_1 перебував на податковому обліку в Снятинській ДПІ ГУ ДПС в Івано-Франківській області у статусі фізичної особи-підприємця у період з 12.01.1998 по 30.01.2018, а в період з 01.07.2003 по 01.08.2016 на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Зазначено, що документи щодо державної реєстрації фізичних осіб-підприємців зберігаються в реєстраційних справах суб`єктів державної реєстрації. Запропоновано з метою отримання відомостей з реєстраційної справи звернутися до державного реєстратора (а.с.25).

Зазначені листи податкового і пенсійного органів від 09.10.2024 та від 13.11.2024, відповідно, були отримані позивачем за результатами розгляду його заяв вже після прийняття 04.06.2024 оскаржуваного рішення.

Згідно з Довідником кодів типів ставок страхового внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який є додатком 1 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 05.11.2009 № 26-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2009 за № 1136/17152, який втратив чинність на підставі постанови Пенсійного фонду України від 08.10.2010 № 22-2, код типу ставки страхового внеску 8 відповідає повній назві коду типу ставки страхового збору - Фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - єдиний податок.

Згідно з пунктом 2 постанови Пенсійного фонду України від 03.12.2013 № 25-2 облік застрахованих осіб, звіти щодо сум нарахованих внесків та сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за періоди до 01 січня 2011 року ведуться відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10 червня 2004 року № 7-6 Про затвердження Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2004 року за № 1000/9599.

Законом України від 13.02.1998 за № 129/98 (129/98-ВР) Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян (втратив чинність 01.01.2004) було передбачено перерахування 10 % від суми фіксованого податку до Пенсійного фонду, а 90% - до місцевого бюджету.

Наказом Міністерства фінансів України № 233 від 10.11.1998, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 листопада 1998 року за № 741/3181, Про затвердження Порядку перерахування до Пенсійного фонду України 10 відсотків від сум фіксованого податку, що надходять до відповідних місцевих бюджетів був визначений механізм відрахування коштів до Пенсійного фонду України від сум фіксованого податку.

Діючий на час здійснення позивачем підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування за умови сплати єдиного податку Указ Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва від 03.07.1998 №727/98 вказував на те, що суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, щомісяця сплачували єдиний податок в розмірі від 20 до 200 гривень, з яких не ними, а замість них органом Державного казначейства України в безумовному порядку перераховувалось 42 відсотки сплаченого єдиного податку до Пенсійного фонду України.

Частина 3 статті 40 Закону № 1058-IV вказує на те, що при обчисленні заробітної плати (доходу), з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу) для застрахованих осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та членів їхніх сімей, що беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, отриманий ними дохід за відповідний місяць визначається за формулою:

З - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

П - сума фактично сплаченого відповідного податку у розрахунку на відповідний місяць, у гривнях;

Ч - відсоток відрахувань до Пенсійного фонду від суми фактично сплаченого відповідного податку, чинний в межах відповідного періоду;

Т - розмір страхового внеску до солідарної системи у відповідному місяці.

Під час визначення доходу фізичної особи - підприємця для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) враховується розмір податку, що сплачує така фізична особа, без збільшення розміру податку, передбаченого законодавством, за членів його сім`ї, які беруть участь у здійсненні цією фізичною особою підприємницької діяльності, та за осіб, які перебувають з нею у трудових відносинах.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058 якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

Суд зазначає, що позивачем не надано суду спеціального торгового патенту, або свідоцтва про сплату єдиного податку, або патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян.

Стосовно періоду здійснення підприємницької діяльності з 23.01.1995 по 12.01.1998 суд зазначає, що позивач перебував на податковому обліку в Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області у статусі фізичної особи-підприємця з 11.06.1997 по 30.01.2018, як вказано у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У цьому витязі також зазначено, що 12.01.1998 ОСОБА_1 був взятий Головним управління ДПС в Івано-Франківській області на облік як платник податків.

Податковий орган у листі від 13.11.2024 зазначив, що позивач перебував на обліку у період з 12.01.1998 по 30.01.2018.

У свідоцтві про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 №149810 зазначено, що саме 11.06.1997 проведено державну реєстрацію підприємницької діяльності.

Так, у витязі із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вказано, що позивач 23.01.1995 був взятий на облік як платник єдиного внеску, однак жодних доказів на підставі яких вносилася інформація до цього реєстру суду не надано.

У довідці ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 26.03.2024 №730/06-16 зазначено, що документи про нарахування та сплату страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 23.01.1995 по 31.12.1996 не збереглися. Вказано, що інформація про нараховування страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.1997 по 31.12.2001 буде надана після відновлення робочого стану бази даних АРМ ОССВ Снятинського району.

Як зазначено судом вище, у листі ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 13.11.2024 повідомлено позивача про те, що реєстраційна справа фізичної особи-підприємця зберігається у державного реєстратора, проте доказів звернення до останнього позивачем суду не надано.

Положення статті 77 КАС України покладають обов`язок також і на позивача доводити перед судом обставини, що стосуються предмету доказування. Крім того, позивач як суб`єкт господарювання повинен був сам забезпечити зберігання документів бухгалтерського обліку, фінансової та податкової звітності та інших документів (у разі їх наявності), на підставі яких закон дозволяє проводити зарахування періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу.

Доказів здійснення підприємницької діяльності саме з 23.01.1995 суду не надано.

Відтак, в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б підтверджували наявність підстав для зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності з 23.01.1995 по 12.01.1998 до страхового стажу позивача.

У довідці від 26.03.2024 №730/06-16 пенсійний орган зазначив, що за період з 01.01.2002 по 30.06.2002, з 01.01.2003 по 30.06.2003 нараховував страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Також, у картці особового рахунку позивача містяться відомості про нарахування і сплату єдиного внеску (32 % чистого доходу, 233,00 грн) станом на 30.04.2003 на суму 75,60 грн (а.с.47).

Отже, періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2002 по 30.06.2002, з 01.01.2003 по 30.06.2003 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача у зв`язку із підтвердженням пенсійним органом сплати позивачем страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Суд зазначає, що у довідці пенсійного органу від 26.03.2024 вказано, що за період з 01.07.2003 по 31.12.2003 відсутня інформація про нарахування страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Причини відсутності такої інформації не вказано (як-от за період з 01.07.2002 по 31.12.2002 зазначено про те, що позивач не нараховував страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

У довідці пенсійного органу щодо періоду з 01.07.2003 по 31.12.2003 взагалі не зазначено жодних відомостей щодо наявності чи відсутності даних про нарахування і сплату чи несплату страхових внесків позивачем.

В спірному випадку позивач не може бути позбавлений права на зарахування до страхового стажу періоду зайняття ним підприємницькою діяльністю з 01.07.2003 по 31.12.2003, у зв`язку із відсутністю у пенсійного органу відповідних відомостей, що не залежать від волі позивача та не можуть ставитись йому у вину.

Відповідачем не наведено жодних порушень з боку позивача, які б відповідно до чинного законодавства стали підставою для не зарахування до страхового стажу періодів провадження ним підприємницької діяльності з 01.07.2003 по 31.12.2003.

З огляду на вказане вище суд виснує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно прийнято рішення від 04.06.2024 за №78 про відмову в призначені пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Разом з цим, враховуючи, що суд не може підміняти державний орган та приймати замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до дискреційних повноважень такого суб`єкта владних повноважень, зокрема й вираховувати страховий стаж, який дає право на пенсію, суд констатує, що позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію за віком як учаснику бойових дій з 28.05.2024, задоволенню не підлягають.

Відтак, з метою ефективного захисту порушених прав і інтересів позивача, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 28.05.2024 про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

При цьому, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області при повторному розгляді заяви від 28.05.2024 про призначення пенсії серед іншого необхідно взяти до уваги відомості довідки Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 21.08.2024 №377, листа Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 13.11.2024 №231/Н/09-19-24-11-06, листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 09.10.2024 №0900-0202-8/53532.

Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з частиною 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Законом України Про судовий збір визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 22.04.1996 (а.с.28).

Отже ОСОБА_1 , звернувшись до суду із позовом, будучи учасником бойових дій, підлягає звільненню від сплати судового збору.

Натомість, позивач при поданні адміністративного позову сплатив судовий збір в розмірі 1212,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 21.10.2024 (а.с.10).

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір встановлено, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України Про судовий збір у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Частиною 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Пунктом 3 частини 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду в рішенні суду вказати про повернення судового збору.

Судом встановлено, що кошти сплачені згідно квитанції №0.0..1 від 21.10.2024, зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України.

З огляду на вказане слід повернути позивачу зайво сплачений судовий збір в розмірі 1212,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04.06.2024 за №78.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.05.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

В задоволенні решти позову відмовити.

Повернути ОСОБА_1 зайво сплачений судовий збір згідно квитанції №0.0..1 від 21.10.2024 в розмірі 1212,00 грн (одна тисяча двісті дванадцять гривень 00 копійок), що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ),

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018),

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область. 65012).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.