Справа № 136/1316/25
Суддя: Шпортун С. В.
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 136/1316/25
провадження № 2-а/136/33/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2025 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шпортун С.В.

за участю секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку письмового провадження, за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 11.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було винесено постанову № 717 про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн. 00 коп., у зв`язку із тим, що 06.12.2024 о 14:00 год. він нібито не з`явився за викликом по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у строк та місце, зазначені у повістці, чим порушив вимоги абз. 2 ч. 1 абз. 7 ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Позивач вважає вказане рішення посадової особи суб`єкта владних повноважень незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно винесене з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права, а саме:

- відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт умисної його неявки до ТЦК та СП за викликом по повістці, що унеможливлює кваліфікацію його дій як порушення мобілізаційного законодавства та виключає об`єктивну сторону правопорушення, відтак склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП;

- порушено презумпцію невинуватості, оскільки відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що він свідомо проігнорував виклик до ТЦК (наявність умислу в діях (бездіяльності), на противагу зазначених ним щодо погіршення стану його здоров`я, які не перевірено відповідачем;

- розгляд справи проведено за його відсутності та без належного його повідомлення, що суперечить положенням ст..268 КУпАП та ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та є істотним порушенням норм процесуального права.

Окрім цього, позивач просив суд поновити строк звернення до суду із даним позовом, вказуючи на поважність причин, мотивуючи тим, що Постанова була винесена 11.02.2025 року, проте він її отримав лише 04.07.2025 року, в підтвердження чому є рекомендований лист із трекінгом 104 від ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак останнім днем для подання позовної заяви є 14.07.2025 року.

Наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом.

Відповідачем надано до суду відзив, у якому він просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, аргументуючи тим, що 11.12.2024 о 14:00 год. ОСОБА_1 у строк вказаний у повістці не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та не повідомив про причини не прибуття за повісткою, тоді як повістка за № 2/8730 була вручена позивачу 06.12.2024 особисто, що підтверджено позивачем в письмових поясненнях та доводить порушення вимог мобілізаційного законодавства і є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, у зв`язку із чим 03.02.2025 відповідальним працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим офіцером ОСОБА_3 було складено протокол за № 119 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема документів відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності) на підтвердження поважності причин його неприбуття у строк, визначений у повістці, що стало підставою за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення для винесення 11.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 , в межах його повноважень, постанови по справі про адміністративне правопорушення №717, якою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції даної статті. Позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду адміністративної справи, розпочатої протоколом № 119, другий примірник протоколу був отриманий позивачем 03 лютого 2025 року про що свідчить його підпис та в якому він зазначив про розгляд адміністративної справи за його відсутності. У позовній заяві ОСОБА_1 не навів доказів того, що не знав про розгляд справи, не мав змоги особисто прибути та отримати постанову з адміністративного провадження відносно нього, не скористався своїм правом і на день розгляду справи не надав доказів, що свідчать на його користь.

Представник відповідача зазначає у відзиві, що постанова № 717 від 11.02.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесена в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, Кодексом України про адміністративні правопорушення та законами України, а тому, жодних правових підстав для визнання оскаржуваної постанови протиправною та скасування її немає, свободи та інтереси Позивача Відповідачем порушено не було.

Інші заяви по суті учасниками адміністративної справи не подавались.

Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою суду від 15.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП (постанова №717 від 11.02.2025, протокол, тощо).

15.08.2025 ухвалою суду було продовжено ІНФОРМАЦІЯ_1 процесуальний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву та витребовуваних судом документів відповідно до ухвали суду від 15.07.2025, - до 13.08.2025 та прийнято їх до розгляду, встановлено позивачеві додатковий строк для подання відповіді на відзив тривалістю в 3 дні з моменту отримання копії цієї ухвали, а також такий строк для подання відповідачем заперечень, оголошено перерву.

Заперечень учасниками процесу проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику не надано.

За таких обставин, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зі змісту розписки (а..с.54) слідує, що 06.12.2024 ОСОБА_1 отримав повістку 2/8730 про виклик до ТЦК та СП для проходження ВЛК на 11.12.2024 о 14:00 годині, про що проставлено ним особисто підпис.

15.12.2024 за №7338 начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 звернувся до ВП №4 Вінницького РУП ГУ НП у Вінницькій області зі зверненням щодо доставлення гр.. ОСОБА_1 , 1992 року народження, який вчинив адміністративне правопорушення для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

03.02.2025 старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 було складено протокол №119 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що він порушив вимоги абз.3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз.2 ч.1, абз.2 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та підпункт 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1487 від 30.12.2022, а саме згідно розписки про отримання повістки 06.12.2024 був сповіщений про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 14:00 годину 11.12.2024, проте ОСОБА_1 не прибув за викликом, що є порушенням мобілізаційного законодавства (а.с.49, 50).

Згідно протоколу за №119, ОСОБА_1 було повідомлено, що розгляд справи відбудеться об 11:00 годині 11.02.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований в АДРЕСА_1 .

Відповідно до проставленого у протоколі за №119 підпису ОСОБА_1 , останній просив про розгляд справи за його відсутності.

Другий примірник протоколу за №119 було вручено ОСОБА_1 03.02.2015, про що ним проставлено підпис.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 03.02.2025 (а.с.50 на звороті), останній зазначив, що отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 11.12.2025 на 14:00 годину, у встановлений день та час не з`явився за станом здоров`я, свою вину у вчиненому визнав.

03.02.2025 ОСОБА_1 надав письмову згоду на обробку його персональних даних (а.с.51).

11.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 було винесено Постанову за №717 (а.с.11), якою ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штраф в розмірі 17000 грн., у зв`язку із порушенням вимог абз. 3 ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», та абз. 2 ч.1, абз. 7 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п.2 ч. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022, а саме згідно розписки про отримання повістки 06.12.2024 року був оповіщений про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 14:00 год.11.02.2024, проте гр. ОСОБА_1 не прибув за викликом, що є порушенням мобілізаційного законодавства.

Вказана постанова була направлена ОСОБА_1 , тоді як згідно поштового відстеження за №104 вручена одержувачу 04.07.2025.

Позивач звернувся до суду із даним позовом, вказуючи на протиправність зазначеного рішення посадової особи суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 7 КУпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, передбачено стягнення у виді штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Вказані норми є банкетними і передбачають вказівку про порушення вимог інших нормативно-правових актів.

Зі змісту оскаржуваної постанови позивачеві інкриміновано порушення наступних норм діючого законодавства.

Згідно абз. 3 ч. 10. Ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу» (надалі Закон України №2232-ХІІ), що передбачає обов`язок громадянина прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію встановлено обов`язок громадина з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Абз.7 ч.3 ст.22 Закону України Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 р, що передбачає, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно п. 28 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі Порядок №560) виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки. Повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (п. 30 Порядку №560).

Судом встановлено, повістка за № 2/8730 була виписана на ім`я військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , для проходження ВЛК, яку вручено адресату в підтвердження чому є його особистий підпис в розписці 06.12.2024 про її отримання.

Відповідно підпункту 1 п. 41. Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є: - у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Виходячи з положень Постанови № 560, позивач був належним чином повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14:00 год. 11.12.2024 року, утім не виконав вимоги мобілізаційного законодавства та проігнорував виклик до ТЦК та СП, не прибувши на визначений день та час.

У поясненнях, що містяться в справі з адміністративного провадження, позивач не заперечує щодо отримання ним особисто повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , свою вину визнав, зазначив, що не з`явився за станом здоров`я, разом з цим жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини до протоколу про адміністративне правопорушення не надав.

Повага до конфіденційності інформації про стан свого (пацієнта) здоров`я є невід`ємним принципом правових систем країн-учасниць Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання в таке право не може визнаватися таким, що відповідає ст. 8 Конвенції, якщо тільки воно не виправдане певними важливішими суспільними інтересами.

Пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні (ч. 1 ст. 286 ЦК України, ст. 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»).

З огляду на викладене суд зауважує, що інформація про стан здоров`я є конфіденційною, що захищається законом, це включає дані про факт звернення за медичною допомогою, діагноз, результати обстежень та лікування, поширення такої інформації можливе лише за згодою особи або у випадках, чітко визначених законом, наприклад, в інтересах національної безпеки чи для запобігання тяжким наслідкам.

Отож доводи позивача в частині, що відповідач не перевірив належним чином обставини щодо його стану здоров`я, не було витребувано медичних документів, є неспроможними, тоді як позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин щодо його стану здоров`я чи надання згоди на перевірку таких даних відповідачем.

При цьому, не надано позивачем суду належних та допустимих доказів поважності причин неприбуття його за повіткою №2/8730 до ІНФОРМАЦІЯ_2 в розумінні положень п. п. 23, 24 Порядку № 560.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року відповідно до Указу Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію. Указом Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15» ухвалено рішення про звільнення в запас військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу. Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не ухвалював.

Верховним Судом однозначно сформулювно правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» в постанові від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан. Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно зі ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомленням про отримання повістки засобами поштового зв`язку, а також іншими документами.

Статтею 65 Конституції України встановлює, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що шляхом зазначення у протоколі за №119 від 03.02.2025 та доведення дати та часу розгляду справи до відома позивача, відповідачем забезпечено завчасне повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке в розумінні Конвенції є кримінальним обвинуваченням, надано достатній час для підготовки до розгляду справи, гарантовано позивачу отримання часу і можливості, необхідних для підготовки свого захисту, які регламентовані пунктом «b» частини 3 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», справу про адміністративне правопорушення було розглянуто 11 лютого 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 який приступив до обов`язків по посаді згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 102 від 13.05.2022 року та винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 717.

Таким чином, за встановлених судом вище обставин, з урахуванням наявності належного оповіщення позивача, суд вважає, що в даному випадку неявка військовозобов`язаного ОСОБА_1 за викликом свідчить про порушення ним вимог абз. 3 ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 2 ч. 1, абз. 2 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пп. 2, п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Зібрані у справі докази підтверджують, що позивач був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, висловив бажання про розгляд справи за його відсутності, будь-яких доказів на спростування висунутого обвинувачення не надавав.

Оспорювана постанова ухвалена уповноваженою посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки, стягнення накладено в межах санкції статті та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, що свідчить про дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Пункт 1 ч.3 ст.286 КАС України визначає, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З урахуванням викладеного та у контексті норм, що регулюють вирішення даного спору, суд дійшов висновку, що винесена відповідачем постанова є правомірною, відтак позов не підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання про поновлення строку на оскарження рішення посадової особи суб`єкта владних повноважень, що ініційовано позивачем, суд виходить з наступного.

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_7 виніс постанову № 717 від 11.02.2025 року за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто було до адміністративної відповідальності, тоді як оскаржувана постанова отримана позивачем 04 липня 2025 року, в підтвердження чому є рекомендований лист із трекінгом 104 від ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За сукупністю обставин, судом встановлено, що пропущений позивачем строк звернення до суду із позовом підлягає поновленню, оскільки як було встановлено під час розгляду справи позивач не був присутній, оскаржуване рішення позивачем отримано 04.07.2025 року, а отже останнім днем подання позовної заяви про оскарження постанови є 13.07.2025 року, який був вихідним днем (неділя), тому останнім днем для подання позовної заяви про оскарження постанови № 717 від 11.02.2025 року є понеділок 14.07.2025 року.

При цьому доводи відповідача щодо обізнаності відповідача про день та час розгляду справи, можливість своєчасного отримання постанови позивачем, не спростовують обов`язку відповідача направити копію постанови протягом трьох днів з дня її винесення особі, щодо якої її винесено, що не було дотримано відповідачем у даному випадку, а судом іншого не встановлено.

Вирішуючи питання судових витрат суд керується ст.139 КАС України, а оскільки в задоволенні позову відмовлено, відтак судові витрати, які позивач поніс у вигляді судового збору в сумі 484,48 грн. суд відносить на його рахунок, при цьому, судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн., про стягнення яких вказував позивач жодними доказами не підтверджено.

Керуючись статтями 210-1, 251, 268, 278, 280, 283, 284 КУпАП, статтями 2, 5, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 257, 268, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із даним позовом.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом 10-ти днів із дня його проголошення (ч. 4 ст. 286 КАС України) безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Учасники цивільного процесу:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 );

ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ - НОМЕР_2 );

Суддя Світлана ШПОРТУН