Справа № 280/7961/25
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РОЗГЛЯДУ

11 листопада 2025 року Справа № 280/7961/25
м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2025 року на адресу Запорізького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (як правонаступник НОМЕР_4 ) (далі відповідач) надійшла позовна заява у якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 грошової допомоги на оздоровлення у 2015-2018 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2015-2018 роках, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у 2015-2018 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у 2015-2018 роках, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», з врахуванням виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 грудня 2015 року по 15 вересня 2024 року у повному обсязі;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 березня 2018 року по 15 вересня 2024 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням фактично виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не застосуванні з 29 січня 2020 року при обчисленні ОСОБА_2 розміру посадового окладу та інших видів грошового забезпечення, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 з 29 січня 2020 року по 15 вересня 2024 року розмірів посадового окладу та окладу за військовим званнями шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та ОСОБА_3 з 29 січня 2020 року по 15 вересня 2024 року основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 19 вересня 2024 року.

29 вересня 2025 року представником позивача усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом в адміністративній справі № 280/7961/25 за період з 19 липня 2022 року по 19 вересня 2024 року, поновлено їй такий строк та відкрито спрощене провадження у справі, розгляд справи призначено без виклику сторін.

20 жовтня 2025 року представником відповідача до суду подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду із вказаним позовом. В обґрунтування заяви вказує, що строк звернення до суду із цим позовом позивачем пропущено. Заявник наголошує, що про порушення своїх прав позивачу мало бути відомо ще у вересні 2024 року.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить з наступного.

Підстави та порядок залишення позову без розгляду визначені статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Водночас згідно з частинами 3 та 4 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відтак однією із підстав для залишення позовної заяви без розгляду є недотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, що виявлено судом після відкриття провадження у справі (за умови неподання заяви про поновлення такого строку або відсутністю поважних причин для його поновлення).

При цьому особливості строку звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 КАС України, частиною 1 якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Необхідно звернути увагу на те, що строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач, в межах даної справи, зокрема, оспорює розмір грошового забезпечення, яке виплачувалось їй відповідачем у період з 01 грудня 2015 року по 15 вересня 2024 року під час проходження військової служби, яка є різновидом публічної служби, тобто спір виник у зв`язку з не нарахуванням та не виплатою позивачу під час проходження ним публічної служби грошового забезпечення у належному розмірі.

В постанові від 23 січня 2025 року у справі № 400/4829/24 у подібних правовідносинах Верховний Суд звернув увагу, що Законом № 2352-ІХ запроваджено ряд змін у трудовому законодавстві, зокрема, положення частини другої статті 233 Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Закон України №2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 233 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.

Підпунктом 3 пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2352-ІХ Кабінет Міністрів України зобов`язано протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом: забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України.

Пунктом 14 розділу І «Загальні положення» цього Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Приписи указаного пункту Порядку № 260 залишилися чинними і після набрання чинності Законом України № 2352-ІХ та змін не зазнали.

Верховний Суд звернув увагу на те, що саме Порядком №260 запроваджено умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям і іншої процедури законодавцем наразі не визначено. Тому питання, пов`язані з перерахунком грошового забезпечення звільненого військовослужбовця необхідно вирішувати через призму гарантій, установлених пунктом 14 розділу І «Загальні положення» указаного Порядку № 260, який містить особливі умови щодо періоду за який військовослужбовець має права отримати такі виплати.

За такого правового регулювання, Верховний Суд констатував, що у випадках звільнення військовослужбовця з військової служби та у разі невиплати йому частини грошового забезпечення, на отримання якого він мав право під час проходження служби, перебіг строку звернення починається саме з дати його звільнення з цієї служби.

З матеріалів, долучених до позовної заяви, встановлено, що позивач звільнена з військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 з 15 вересня 2024 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 258, отже, саме з цієї дати розпочався облік тримісячного строку звернення до адміністративного суду з позовом про виплату позивачу частини грошового забезпечення, на отримання якого він мав право під час проходження військової служби, водночас, позов подано до суду 10 вересня 2025 року, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом.

Слід зазначити, що редакція частини 2 статті 233 КЗпП України, яка передбачала необмежений строк звернення до суду із позовами про стягнення заробітної плати втратила чинність з 19 липня 2022 року, про що було зазначено вище.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 23 січня 2025 року у справі № 400/4829/24 у подібних правовідносинах, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 10 вересня 2025 року, ухвалою судді від 15 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху в частині позовних вимог з 19 липня 2022 року по 15 вересня 2024 року, у зв`язку із чим, з метою усунення недоліків позовної заяви позивачу запропоновано надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом в частині позовних вимог з 19 липня 2022 року по 15 вересня 2024 року, із зазначенням причин пропуску такого строку та наданням доказів їх поважності.

На виконання вимог ухвали судді від 15 вересня 2025 року позивачем до суду подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення, в обґрунтування якої вказано, що писмьомого повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні відповідач не надав.

На звернення позивача щодо розміру грошового забезпечення за період з 2015 по 2024 роки, відповідач листом від 21 червня 2025 року надано письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні.

Суд зазначає, що перебіг строку звернення до суду у цій справі, з урахуванням частини другої статті 233 КЗпП України, слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом отриманням позивачем листа від 21 червня 2025 року за вих. № 470/21488 (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Такий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23, постановленій у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду.

Виходячи з цього, що саме дата вручення позивачу зазначеного документа, а саме 21 червня 2025 року, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 березня 2025 року у справі № 400/6758/24.

Виходячи з цього, дата вручення позивачу зазначеного документа, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду, а тому тримісячний строк на звернення до суду з цим позовом, зокрема, в частині вимог про перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця, а також інших сум, позивач не пропустив.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 березня 2025 року у справі № 400/6758/24.

Суд зазначає, що доказів ознайомлення позивача із сумами нарахованого та виплаченого грошового забезпечення у вересні 2024 року відповідачем до суду не надано, відтак, у суду відсутні підстави вважати, що саме у день звільнення (16 вересня 2024 року) позивачу достеменно було відомо про всі суми, нараховані та виплачені їй при звільненні.

До того ж слід взяти до уваги і те, що у пункті 2.2.Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, у постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23 дійшов таких висновків: якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-IX, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX).

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли до 19 липня 2022 року та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-IX, а відповідач не надав до суду докази ознайомлення позивача із сумами нарахованого та виплаченого грошового забезпечення у вересні 2024 року, у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Керуючись статтями 240, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_2 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 280/7961/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Д.В. Татаринов