Справа № 260/8892/25
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

11 листопада 2025 рокум. Ужгород№ 260/8892/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження заяву про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтосервіс до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2025 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю Нафтосервіс (89210, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Дубриничі, вул. Центральна, 99, код ЄДРІІОУ 13588242) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, Ужгород, вул. Волошина,52, код ЄДРПОУ ВП 44106694), яким просить суд: « 1. Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області № 429 від 15.10.2025 про припинення дії ліцензії на право оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі № 00054 терміном дії з 19.06.2024 року до 19.06.2029 року, видану ТОВ «Нафтосервіс» за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, село Дубриничі, вулиця Центральна, будинок 99; 2. Зобов`язати Головне управління ДПС у Закарпатській області видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, спиртових дистилятів, алкоголю, тютюну, рідин для е-сигарет та пального відомості про припинення дії ліцензії № 00054 на право зберігання пального та поновити інформацію (внести відомості) в Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, спиртових дистилятів, алкоголю, тютюну, рідин для е-сигарет та пального про ліцензію на право оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі №00054 терміном дії з 19.06.2024 року до 19.06.2029 року, яка видана ТОВ «Нафтосервіс» (код ЄДРІІОУ 13588242).».

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі.

10 листопада 2025 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з додатковою відповідальністю «Нафтосервіс», із заявою про забезпечення адміністративного позову, якою просив суд: « 1. Заяву ТОВ «Нафтосервіс» про забезпечення позову у справі за позовом ТОВ «Нафтосервіс» () до Головного управління ДПС у Закарпатській області () про визнання протиправним та скасування рішення №428 від 15.10.2025 про припинення дії ліцензії на право зберігання пального № 2400100 терміном дії з 01.07.2024 року до 01.07.2029 року, зобов`язання вчинити дії, задовольнити повністю; 2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії Рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області № 428 від 15.10.2025 про припинення дії ліцензії на право зберігання пального №2400100 терміном дії з 01.07.2024 року до 01.07.2029 року, видану ТОВ «Нафтосервіс» за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, село Дубриничі, вулиця Центральна, будинок 99.».

В обґрунтування заяви зазначено про очевидності ознаки протиправності спірного рішення. Вказану заяву представник аргументує тим, що основним видом здійснення ТОВ «Нафтосервіс» економічної діяльності згідно КВЕД є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами. Не забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про припинення дії про припинення дії ліцензії на право оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі, призводить до неможливості виконання ТОВ «Нафтосервіс» своїх зобов`язань, внаслідок чого підприємство несе матеріальні збитки, втрату прибутку, неможливість виплати заробітної плати працівникам, простій обладнання, яке потребує постійного обслуговування, неможливість виконання взятих перед третіми особами зобов`язань. Настання вище вказаних обставин істотно ускладнить, виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог, що позбавить позивача ефективного судового захисту інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Статтею 154 частиною 1 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 154 частини 1 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Приписами статті 154 частин 2, 3 КАС України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Суд не вбачає необхідності для повідомлення учасників справи, та для виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, також немає необхідності для призначення її розгляду у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін. Відтак, розгляд поданої заяви проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

У зв`язку із наведеним, на підставі статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (в тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву, дослідивши необхідні для розгляду заяви, матеріали адміністративної справи, суд вважає, що у задоволенні такої необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 150 частини 1 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно зі статтею 150 КАС України, її частиною 2, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється. Забезпечення позову допускається, якщо не вжиття цих заходів може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільне та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи призвести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача у разі задоволення позову.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Проаналізувавши мотиви, якими заявник обґрунтовує подану заву, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав та інтересів без вжиття таких заходів.

Обґрунтовуючи заяву позивач покликається на те, що можливість здійснення своєї основної господарської діяльності (оптова торгівля пальним) беззаперечно напряму залежить від наявності та чинності відповідної ліцензії. Заявник вказує, що не забезпечення позову щодо зупинення дії рішення про припинення дії ліцензії до набрання законної сили рішення суду у даній справі невідворотно призведе до негативних фінансових наслідків в частині відсутності суттєвого прибутку Товариства, що в свою чергу напряму вплине на виплату заробітної плати працівникам Товариства.

Усталеною є позиція Верховного Суду, що безумовно рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний негативний вплив на суб`єктів господарювання, зокрема, на їх господарську діяльність. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Разом з цим, заявником у цій справі не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам та інтересам, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ТОВ «Нафтосервіс» окрім основного виду діяльності: 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, також вказано здійснення інших видів діяльності, а саме: 47.30 Роздрібна торгівля пальним; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього; 52.10 Складське господарство; 49.50 Трубопровідний транспорт; 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 19.20 Виробництво продуктів нафтоперероблення (а.с.а.с. 53-61).

Аналізуючи вищенаведене, суд вказує, що заявник не обґрунтував нездійснення ТОВ «Нафтосервіс» будь-якого іншого виду діяльності із вище перелічених. Наявність на Товаристві працівників не підтверджує виконання ними роботи пов`язаної з оптовою торгівлею твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами. Не надано доказів наявності у власності чи у користуванні товариства транспортних засобів для перевезення палива.

Суд зауважує, що після вирішення спору у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс», у разі його задоволення, позивач зможе безперешкодно продовжити свою господарську діяльність, а в разі завдання йому шкоди оскарженим рішенням відповідача, в тому числі у вигляді упущеної вигоди, та її доведення, просити про відшкодування такої у встановленому законом порядку.

Верховний Суд, у постановах від 20.03.2019 у справі №826/14951/18, від 30.09.2021 у справі №160/7358/21 та у справах №640/23179/19, №460/549/20, №826/16216/18 зазначив, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше й у разі оскарження відповідного акту суб`єкта владних повноважень, особа має право разом з іншими позовними вимогами заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди.

У вищезгаданих провадженнях Верховний Суд відхилив доводи стосовно можливого нанесення суб`єкту господарювання майнової шкоди як підстави для забезпечення позову і обставини, які ускладнюють чи унеможливлюють ефективний захист чи поновлення порушених прав та інтересів, зазначивши, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Вирішуючи заяву про забезпечення по суті, суд також враховує правову позицію, що викладена Верховним Судом у постанові від 05.02.2024 у справі №140/5638/23, якою суд касаційної інстанції скасував судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалив нове судове рішення, яким відмовив у задоволенні заяви суб`єкта господарювання про забезпечення позову шляхом зупинення дії розпоряджень компетентного органу про анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним, раніше виданих цьому суб`єкту.

Тобто, сам по собі факт прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, яке стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично підтверджувати те, що таке рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, суд дійшов висновку про те, що з доводів товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» не вбачається наявності виняткового, виключного випадку, який би зумовлював існування передбачених процесуальним законом підстав для забезпечення позову й вимагав невідкладного вжиття таких заходів з тією метою, яка закладена законодавцем у інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві.

Подання даного адміністративного позову, не може бути єдиним та беззаперечним доказом очевидної ознаки протиправності таких дій чи рішень суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що звернувшись до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області № 429 від 15 жовтня 2025 року про припинення дії ліцензії на право оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі, позивач реалізував своє право на судовий захист.

Статтею 151 частинами 1, 2 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Як вказувалося вище, ідеєю інституту забезпечення позову полягає у вжитті судом заходів для запобігання ситуації, коли виконання рішення суду стане неможливим або значно ускладниться. Інститут забезпечення позову є юридичним інструментом, який дозволяє обмежити права відповідача ще до розгляду справи по суті, щоб ґарантувати реальне виконання майбутнього судового рішення яке може бути ухвалене на користь позивача.

Суд, також, не приймає доводи позивача про очевидну протиправність оскаржуваного рішення, оскільки зробити такий висновок неможливо без дослідження правомірності винесення оскаржуваного рішення. Натомість, суд вважає, що зупинення дії рішення фактично вирішує спір в частині, що на думку суду є неприпустимим.

Суд наголошує, що наявність чи відсутність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення суд може встановити лише під час розгляду справи за даним позовом.

Спосіб обраний позивачем для забезпечення позову суперечить суті інституту забезпечення позову, оскільки спірне рішення не є рішенням пролонгованої дії, яке діє в з моменту його ухвалення і до певного часу (або безстроково). Спірне рішення досягло своєї мети на другий робочий день за днем направлення цього рішення позивачеві, про що зазначено в самому рішенні. І зупинення цього рішення ніяким чином не вплине на поновлення дії припиненої ліцензії.

За таких підстав та враховуючи, що заявником не доведено існування обставин, вказаних у статті 150 частині 2 КАС України, на час вирішення заяви про забезпечення позову відсутні підстави стверджувати про протиправність рішення суб`єкта владних повноважень, а також про наявність підстав вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, оскільки вирішення вказаного питання на даній стадії фактично є розглядом справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Також необхідно зауважити, що із врахуванням предмету позову у випадку задоволення позовних вимог, відновлення прав позивача стане можливим без вжиття заходів забезпечення позову. Тобто сам факт задоволення вимог позивача поновить право позивача за захистом якого звернувся з даним позовом.

У зв`язку з наведеним, виходячи із змісту поданої заяви та доводів, наведених позивачем на її обґрунтування, суд дійшов висновку про її необґрунтованість, а тому не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 150-154, 243, 248 КАС України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.Є. Гаврилко