Справа № 320/12939/24
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року Справа № 320/12939/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» (далі -позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.12.2023 № 2 та від 14.12.2023 № 2.

Позиції сторін

В обґрунтування позову товариство вказує, що спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що прийняті з порушенням норм податкового законодавства України та без врахування дійсних обставин справи.

ПП «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» зазначає, що твердження відповідача про строки зберігання продукції 2 та 3 роки не відповідають дійсності.

Зазначає, що підприємство втратило ТМЦ на суму близько 76 841 923,84 грн в результаті пожежі та крадіжки невстановленими особами, докази чого надавалися ГУ ДПС у м. Києві.

Вказує, що податковий орган провів перевірку за межами визначеного статтею 102 Податкового кодексу України строку (1095 днів).

Крім того, звертає увагу, що контролюючий орган всупереч наявної у нього можливості міг переконатися про сплату позивачем сум податку на додану вартість при імпорті продукції у 2013-2015 роках.

Також зазначає, що період, який перевірив відповідач вже перевірявся в процесі судового розгляду у справах № 810/1437/17 та № 826/11709/18.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що позивачем не надано до перевірки первинних документів у зв`язку із чим неможливо документально підтвердити показники від`ємного значення з ПДВ в декларації за серпень 2023 року.

Зазначає, що платник податків не повідомив контролюючий орган про втрату документів та про знищення товарно-матеріальних цінностей.

Вказує, що станом на 31.08.2023 у ПП «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» обліковувався товар з закінченим терміном зберігання на суму ПДВ 14 721 411 грн.

Крім того, звертає увагу, що згідно інформації з Єдиного реєстру податкових накладних відсутня інформація щодо реалізації придбаного (імпортованого) товару у 2022-2023 роках.

Таким чином, вказує, що доводи ПП «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» є безпідставними, у зв`язку із чим в задоволенні позову просить суд відмовити.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 у справі № 320/12939/24 позовну заяву залишено без руху у зв`язку із відсутністю документа, який підтверджує сплату судового збору у встановленому законом розмірі та встановлено позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

09.04.2024 позивачем надано до суду докази сплати судового збору у вигляді відповідної платіжної інструкції.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 у справі № 320/12939/24 відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати таку за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 14 жовтня 2024 року о 10:30 год.

14.10.2024 в судовому засіданні за участю представника позивача Мегеди В.В., представника відповідача Федоренко А.О., оголошено перерву у судовому засіданні та зобов`язано представника позивача подати у паперовому вигляді документи, які відсутні у матеріалах справи у двох примірниках (для суду та відповідача) та встановлено новий строк для подання представником відповідача відзиву.

Наступне судове засідання призначено на 13 листопада 2024 року об 10:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.

13.11.2024 судове засідання знято з розгляду у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Войтовича І.І.

Наступне судове засідання призначено на 03 грудня 2024 року об 11:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.

22.10.2024 представником позивача виконано вимоги суду, подано витребувані документи у двох примірниках.

24.10.2024 представником відповідача подано до суду відзив.

03.12.2024 в судовому засіданні за участю представника позивача Мегеди В.В., представника відповідача Федоренко А.О., оголошено перерву у судовому засіданні, надано представнику позивача час ознайомитися із відзивом на позовну заяву та час на підготування відповіді на відзив.

Наступне судове засідання призначено на 13 січня 2025 року об 13:15 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.

19.12.2025 представником позивача подано до суду відповідь на відзив.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 у справі № 320/12939/24 за участю представника позивача Мегеди В.В., представника відповідача Василевської А.В. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 лютого 2025 року о 09:30 год.

10.02.2025 в судовому засіданні за участю представника позивача Мегеди В.В., представника відповідача Федоренко А.О., оголошено перерву у судовому засіданні у зв`язку із витребуванням додаткових документів від позивача.

Наступне судове засідання призначено на 05 березня 2025 року об 09:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.

28.02.2025 представником позивача подано до суду витребувані судом документи.

05.03.2025 в судовому засіданні за участю представника позивача Мегеди В.В., представника відповідача Федоренко А.О., заслухавши пояснення сторін, за відсутності заперечень, судом ухвалено на місці здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

Встановлені обставини судом

Головним управлінням ДПС у м. Києві відповідно до п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Приватного підприємства «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» (), щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2023 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.09.2023 № від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах за грудень 2013 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, липень 2016 року, травень, вересень 2017 року, квітень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2020 року, січень, лютий, травень, липень 2021 року.

15.11.2023 посадовими особами відповідача складено акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки № 74639/Ж5/26-15-07-02-03-03/33402096.

Посадовими особами відповідача встановлено порушення ПП «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД»:

- п. 189.1, ст. 189, абз. 2 п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду податку на додану вартість за серпень 2023 на загальну суму 14 721 411 гривень;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних/розрахунку коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за серпень 2023 року.

За результатом виявлених порушень, відповідачем складено наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 14.12.2023 № 2, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 14 721 411 грн;

- від 14.12.2023 № 2, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 3 400 грн за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних/розрахунків коригувань на суму ПДВ 14 721 411 грн.

Позивач звернувся до Державної податкової служби України із скаргою на податкові повідомлення-рішення та від 14.12.2023 № 2, в якій просив скасувати їх в повному обсязі.

Державна податкова служба України рішенням про результати розгляду скарги від 22.02.2024 № 4767/6/99-00-06-01-04-06 залишила податкові повідомлення-рішення та від 14.12.2023 № 2 без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з обґрунтованістю вищезазначених доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю спірних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Застосовані судом норми права та висновки суду

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, в силу ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 826/15741/18, з метою безумовного дотримання конституційного принципу, визначеного у статті 129 Конституції України, в частині третій статті 2 та статті 9 КАС України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття "право на справедливий суд", що гарантоване Конвенцією.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Вирішуючи цей спір суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (в редакції, чинній на час виникнення між сторонами спірних відносин) (надалі - ПК України).

Згідно із пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи;

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.5 ст. 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Також, пунктом 198.6 ст. 196 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Так, в акті перевірки відповідач зазначив, що згідно поданого фінансового звіту малого підприємництва за 2022, запаси (готова продукція) станом на початок звітного періоду становлять 76 843,70 тис. грн, станом на кінець звітного періоду 1,8 тис. грн. В той же час остання реалізація товару відповідно зареєстрованих податкових накладних відбулась 27.04.2021, тобто реалізація товарів у 2022 році відсутня.

Згідно інформаційних баз даних, що використовувались в ході проведення перевірки та Єдиного реєстру податкових накладних, встановлено, що від`ємне значення з ПДВ виникло в зв`язку з придбанням (імпортуванням) у 2013-2016 роках ПП «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» продуктів харчування (консервовані оливки, маслини, гриби, томати, ананаси, персики, кукурудза, джеми, квасоля та інші овочі та фрукти в консервованому вигляді) без подальшої реалізації.

Також, підприємством не подано форму 20-ОПП щодо оренди складських приміщень для зберігання даного товару.

Крім того, зазначено, що товар був придбаний згідно вантажно-митних декларацій у підприємств-імпортерів, а саме: OLIVE LINE INTERNATIONAL S.L. - Іспанія, DALIAN GAISHI FOOD CO, LTD Китай, PRIME PRODUCTS INDUSTRY CO., LTD - Таїланд, V&K PINEAPPLE CANNIG CO. LTD., - Таїланд, AGRO DUTCH INDUSTRIES LTD - Індія, INTERKOMM FOODS S.A. - Греція, Kovivam Vamugynokseg Угорщина, Wilhelm Reuss GmbH & Co.KG - Німеччина, ADONIS - Німеччина, ALLTRANS S.R.L. - Італія, CHO COMPANY - Туніс та інших.

З аналізу акта перевірки та відзиву на позовну заяву слідує, що фактично товариство здійснило реалізацію ТМЦ в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Водночас, з матеріалів справи слідує, що 01.01.2021 між ПП «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» (Орендар) та Дочірнім підприємством «ЦЕНТР ТЕХНОЛОГІЙ «ПОЛІГРАМ» (Орендодавець) укладено договір оренди складського приміщення № ПТ-01.01.21 (надалі - Договір № ПТ-01.01.21).

Відповідно до п. 1.1 Договору № ПТ-01.01.21, цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею Орендодавцем Орендареві за плату у користування складських приміщень для здійснення Орендарем господарської діяльності (надалі - Об`єкт оренди):

Площа Об`єкта оренди, що передається Орендареві за цим Договором становить 300 квадратних метрів.

Згідно із п. 1.2 Договору № ПТ-01.01.21, Об`єкт оренди знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., село Мила, вул. Комарова, 29А, склад № 12.

01.01.2021 між Сторонами підписано Акт прийому-передачі Об`єкта оренди, згідно якого, відповідно до умов Договору складського приміщення № ПТ-01.01.21 від 01 січня 2021 року, укладеного між Орендодавцем та Орендарем, Орендодавець передав, а Орендар прийняв у тимчасове платне користування (оренду) наступний Об`єкт оренди: складські приміщення площею 300 метрів квадратних, які знаходяться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, село Мила, вул. Комарова, 29А, склад № 12.

Водночас, в матеріалах справи наявний акт про пожежу від 15.04.2022, відповідно до якого Комісія у складі заступника начальника відділу запобігання НС Бучанського РУ ГУ ДСНС України у Київській області підполковника служби цивільного захисту Кульчицького Олександра Анатолійовича, гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 склали цей акт про пожежу, що виникла у березні 2022 року на об`єкті: складські приміщення (нежилі приміщення), що знаходиться за адресою: Київська обл., Бучанський район (Києво-Святошинський район), село Мила, вул. Комарова, 29А.

Зазначено, що власником приміщення є ДП «ЦТ «ПОЛІГРАМ», а серед орендарів вказано, серед інших, ПП «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД».

У вказаному акті зазначається, що пожежею знищено все майно, продовольчі товари, продукти харчування та інше.

Крім того, у акті обстеження об`єктів, що зазнали руйнувань та пошкоджень внаслідок бойових дій військ російської федерації на території Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 24.05.2022 вказано, що зазначена будівля пошкоджена внаслідок бойових дій, пожежею пошкоджено будівлю складу по всій площі, а ступінь руйнування становить 100%.

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що будівля, в якій орендував, серед іншого, позивач складські приміщення зазнала руйнувань та пошкоджень, що спричинило знищення товарно-матеріальних цінностей, що підтверджується рядом доказів.

За фактом руйнування складських приміщень СВ Бучанського РУП ГУНП порушено кримінальне провадження № 0000434 від 21.07.2022.

В межах кримінального провадження № 0000434 від 21.07.2022 проведено комплексну судову вибухово-технічну та пожежно-технічну експертизу за результатами якої складено висновок експерта від 15.05.2023 № КСЕ-19-23/3516, копія якого міститься в матеріалах справи.

На вирішення комплексної судової експертизи були поставлені такі запитання:

- Чи можливе за дослідженням матеріалів кримінального провадження та результатами проведення огляду встановити характерні сліди для влучення боєприпасу?

- Якщо так, то які саме, які ознаки на це вказують?

- Де знаходиться осередок (осередки) пожежі?

- Які шляхи розповсюдження пожежі?

- Яка причина виникнення пожежі, яка відбулась за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Мила, вул. Комарова, 29-а?

Так, за результатами проведення експертного дослідження, експертами викладено наступні висновки:

1. У перекриття складського приміщення № 2, яке розташоване за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Мила, вул. Комарова, 29-А влучив вибуховий пристрій (боєприпас) реактивний снаряд РСЗВ «Град», який пробивши перекриття складського приміщення № 2 при влучанні в металеві конструкції їх перебив, вибухнувши при цьому.

2. Ознаками вибуху реактивного снаряду РСЗВ «Град» всередині складського приміщення № 2 за вище вказаною адресою є осколочність, фугасність, бризантність та сліди термічної дії у зоні епіцентру вибуху, які спричинили утворення одного із осередків пожежі, який не набув значного поширення.

3. Окрім зазначеного осередку пожежі при вирішенні другого питання, в середині складського приміщення виявлено близько 18 інших осередків пожежі, які утворились в інших частинах складського приміщення, у тому числі й у прибудові, де розміщувались офісні приміщення, які не пов`язані з проявом термічної дії вибуху боєприпасу реактивного снаряду РСЗВ «Град».

4. Шляхи пожежі, які виявлені у досліджуваному приміщенні складу проявились в утворенні термічних пошкоджень товаро-матеріальних цінностей та конструкцій будівлі в місцях виявлених її осередків, більшість з яких мають ознаки застосування розлитого інтенсифікатора горіння горючої рідини.

5. Причинами виникнення пожежі які відбулись за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Мила, вул. Комарова, 29-а є займання наявних горючих матеріалів у місці влучання боєприпасу реактивного снаряду РСЗВ «Град», внаслідок дії розжарених його уламків або залишків вибухової речовини, яка продовжувала горіти після настання вибуху на горючі матеріали товаро-матеріальні цінності. Іншими причинами пожежі у будівлі за вказаною адресою є потрапляння джерел запалювання (полум`я сірника, запальнички, гніту тощо) на наявні горючі матеріали товаро-матеріальні цінності, як безпосередньо на них, так і у місця де була на них розлита горюча рідина.

Водночас, зі змісту висновку експерта від 15.05.2023 № КСЕ-19-23/3516 підтверджується (серед іншого, й наведеними фотознімками) знищення продукції, серед якої чимало продуктів харчування, зокрема, консервації.

За положеннями ч. 1 ст. 104 КАС України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Згідно з частиною сьомою вищезазначеної статті у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Зі змісту висновку експерта від 15.05.2023 № КСЕ-19-23/3516 № 14925 вбачається, що експерти повідомлені про кримінальну відповідальність в порядку статті 384 КК України.

За приписами статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності п. 2 ч. 2 ст. 72 КАС України, ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, висновками експертів.

За нормами ч. 1 ст. 101 КАС України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд вказує, що висновок експерта від 15.05.2023 № КСЕ-19-23/3516 є належним та допустимим доказом у цій справі в розумінні статей 73, 74 КАС України, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування та прийнятий у порядку, встановленому законом. Суд також зауважує, що жодних зауважень стосовно неналежності та недопустимості зазначеного висновку експерта в якості доказу відповідачем не заявлено.

Крім того, знищення ТМЦ на складських приміщеннях, підтверджується також копією звіту про результати повторного виїзду дослідно-випробувальної лабораторії та проведення додаткового дослідження місця пожежі за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Мила, вул. Комарова, 29-А.

Пунктом 198.5 ст. 198 ПК України визначено, що у разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Тобто, в цьому випадку нестача ТМЦ обумовлена знищенням ТМЦ, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи.

Таким чином, зменшення позивачу від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду суперечить положенням чинного законодавства та є безпідставним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а п. 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів".

В контексті зазначеного, слід наголосити, що податковий орган при виконанні покладених на нього повноважень зобов`язаний діяти на підставі, у межах та у спосіб визначений чинним законодавством України. Не зважаючи на той факт, що Податковим кодексом України встановлене право контролюючого органу на здійснення перевірок (документальних, невиїзних, виїзних, планових та позапланових перевірок), суд наголошує, що у той же час контролюючий орган позбавлений права на відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб`єктивних припущень, які не мають підтвердження доказами.

Крім того, що стосується ненадання документів суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 85.4 ст. 85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Згідно із п. 85.6 ст. 85 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

З аналізу наведених положень ПК України вбачається, що, дійсно, надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку.

В той же час, Верховний Суд неодноразово вказував (постанови Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 814/3617/14, від 03 березня 2021 року у справі № 824/638/18-а, від 08 вересня 2022 року у справі № 640/26351/20, від 11 липня 2023 року у справі № 822/554/17, від 10 січня 2023 року у справі № 814/876/16 тощо), що факт відмови надання платником податків документів під час податкової перевірки повинен фіксуватися у визначений законом спосіб, а саме шляхом складання акта про відмову у наданні документів. У постанові від 25 травня 2021 року (справа № 815/5615/15) Верховний Суд виснував, що відсутність акту, який засвідчує факт відмови надати первинні документи, свідчить про неповноту та необ`єктивність перевірки, здійсненої посадовими особами податкового органу.

Разом з тим, суд звертає увагу, що зі змісту акта перевірки не вбачається, що відповідач направляв/вручав запити про надання документів до перевірки.

Матеріали справи таких запитів також не містять.

Крім того, податковим органом не надано копій актів, які засвідчували б факт відмови платника податків надати документи.

Водночас, суд також звертає увагу, що ПП «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» придбавало (імпортувало) продукцію у 2013-2016 роках, що не заперечується відповідачем та відображено як в акті перевірки, так і у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із п. 44.3 ст. 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше:

2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю, відповідно до статей 39 і 39-2, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу;

1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту;

1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту;

1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.

Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).

Передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.

Таким чином, з системного аналізу вищенаведених норм податкового законодавства слідує, що платник податків зобов`язаний, за загальним правилом, зберігати документи протягом 1095 днів з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим ПК України, для складення якої використовуються зазначені документи.

Як вже вказувалося вище, ПП «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» придбавало (імпортувало) продукцію у 2013-2016 роках, тобто, строк зберігання первинних документів за вказаними операціями сплив у 2016 та 2019 роках відповідно.

В той же час, відповідно до 102.1 ст. 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

ПП «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» подано декларацію з податку на додану вартість за серпень 2023 року, перевірку розпочато та проведено щодо цього періоду, проте податковим органом надано оцінку господарській діяльності за попередні періоди, зокрема за 2013-2016 роки, які не входять у межі 1095 днів.

Інформація, що зібрана податковим органом відносно платника податку поза межами 1095 днів не може слугувати підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення. Контролюючий орган вийшов за межі 1095-денного строку давності для визначення контролюючим органом суми грошових зобов`язань платника податків.

Крім того, підтвердженням формування суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду є податкові декларації з податку на додану вартість, які надано позивачем.

Так, з вказаних декларацій, а саме, довідок про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) підтверджується, що майже вся сума податкового кредиту фактично сформована підприємством починаючи з грудня 2013 року по липень 2016 року, що додатково свідчить про неправомірність дій відповідача.

Таким чином, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, суд приходить до висновку, що зменшення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 14 721 411 грн є необґрунтованим та безпідставним.

Крім того, відповідно до п. 120-1.3 ст. 120-1 ПК України, у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.

Зважаючи на відсутність встановленого порушення в частині зменшення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 14 721 411 грн, наявні також й підстави для визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 14.12.2023 № 2, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 3 400 грн за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних/розрахунків коригувань на суму ПДВ 14 721 411 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає висновки ГУ ДПС у м. Києві про порушення п. 189.1, ст. 189, абз. 2 п.198.5 ст. 198 та п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 14 721 411 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 3 400 грн безпідставними, а тому податкові повідомлення-рішення від 14.12.2023 № 2 та від 14.12.2023 № 2 підлягають скасуванню.

Відповідачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, як того вимагає від сторін приписи частини першої статті 77 КАС України.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частинами 1 та 2 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Відповідно до статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно судом встановлено протиправність прийнятого відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення від 24.06.2024 № 593580701, таке рішення не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Решта доводів не впливає на висновки суду.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір на суму 30 280 грн 00 коп.

Таким чином, зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 30 280 грн 00 коп. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у м. Києві.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Приватного підприємства «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.12.2023 № 2.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.12.2023 № 2.

Стягнути на користь Приватного підприємства «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» (, місцезнаходження: 01054, місто Київ, вулиця Дмитрівська, будинок 44А) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 30 280,00 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.