Справа № 520/11692/25
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 листопада 2025 року № 520/11692/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бадюкова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1 , підприємець) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту відповідач, Укртрансбезпека, владний суб`єкт, суб`єкт владних повноважень), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 130194 від 11.03.2025.

В обґрунтування позову зазначено, що постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 130194 від 11.03.2025 року його притягнуто до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн. згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

На переконання позивача, вказана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки у зазначених спірних правовідносинах відсутність у водія належним чином оформленої товарно-транспортної накладної не є обов`язковим, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 14.05.2025 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на адміністративний позов разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнята Укратрансбезпеки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України з дотримання встановленої процедури та дотримання норм матеріального права через що відсутні підстави для її скасування.

Представником позивача надано до суду відповідь на відзив у якому зазначив, що оскаржувана постанова складена щодо автомобіля, належного на праві власності позивачу. При цьому, матеріали справи не місять доказів здійснення позивачем перевезення вантажів транспортним засобом на договірних умовах, у той час, як позивач стверджує, що перевезення здійснювалось ним у власних господарських потребах, а не для будь-якої іншої особи.

ФОП ОСОБА_1 не був зазначений як автомобільний перевізник у видатковій накладній на вантаж №35 від 28.01.2025, яку було надано контролюючому органу водієм транспортного засобу ОСОБА_2 під час перевірки, а інших доказів того, що саме ФОП ОСОБА_1 здійснював перевезення вантажу, як автомобільний перевізник та є автомобільним перевізником вантажу, який перебував у транспортному засобі під час проведення перевірки Відповідачем не надано.

Представником відповідача надано заперечення на відповідь на відзив у яких зазначив про те, що аргументи Позивача зводяться до нездійснення ним господарської діяльності під час перевезення вантажу. У статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Тобто, автомобільний перевізник може здійснювати перевезення власного вантажу, для своїх потреб, але все одно бути суб`єктом відповідальності за цим Законом. Тому, є невірною позиція Позивача, яка зводиться до того, щоб прирівняти факт наявності статусу «автомобільний перевізник» з наданням послуги з перевезення вантажу, оскільки за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами та надання послуги з перевезення вантажу є різними випадками. Якщо вантаж перевозився за власний кошт, то у Правилах № 363 є виключення, за наявності певних обставин, оформлення товарно-транспортної накладної не потрібно.

У вказаному випадку здійснювалось надання Позивачем послуг з перевезення вантажу, що підпадає під визначення «автомобільний перевізник» у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», що, своєю чергою, спростовує наведені останнім доводи у позовній заяві.

Представник позивача у додаткових письмових поясненнях зазначив про те, що Позивачем послідовно ще з моменту зупинки транспортного засобу працівниками відповідача і під час розгляду акту відповідачем надавалися пояснення, що товар він перевозив за власний кошт і для власних потреб і не надавав ніяких послуг з перевезення деревини на комерційній основі, а це свідчить про протиправність застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до відомостей ЄДРЮОФОП та ГФ ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою підприємцем у встановленому чинним законодавством України порядку 22.09.2009 р Департаментом реєстрації Харківської міської ради, основним видом діяльності за КВЕД є: « 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів», серед інших видів « 49.41 Вантажний автомобільний транспорт».

28.01.2025 р. співробітниками Відділу під час проведення рейдової перевірки на а/д М-03 «Київ-Харків-Довжанський», 395 км + 800 м. був зупинений транспортний засіб марки VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_2 , зі спеціалізованим напівпричепом SCHWARZMUELLER, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить та використовується Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 та не заперечується учасниками справи.

На момент проведення перевірки було встановлено відсутність у водія ОСОБА_2 товарно-транспортної накладної встановленої форми на вантаж або інший визначений законодавством документ (відсутні обов`язкові реквізити).

У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, виконуючи функції покладені на них державою, державними інспекторами було складено акт № АР 097533 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 28.01.2025.

Водій ОСОБА_2 зі змістом акту № АР 097533 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 28.01.2025 був ознайомлений та підписав його, зазначивши, що він з актом не згоден, наявна видаткова накладна, копію акту отримав.

Під час здійснення перевірки як документ на вантаж, котрий перевозився водієм ОСОБА_2 , останнім була надана перевіряючим накладна № 35 від 28.01.2025 наступного змісту: Відпущено П.П. Напаснюк А.І.; Через кого - Яценко Є.І.; Доручення № ____ від_______; № п/н 1; Найменування продукції горбалі сосни; кількість 30 м.куб.; ціна 500; сума 45000, без ПДВ. Вказана накладна засвідчена печаткою Приватного підприємця ОСОБА_3 та містить підпис.

Згідно доданої до відзиву відповідача фото таблиці, під час перевірки у спеціалізованому напівпричепі SCHWARZMUELLER, державний номерний знак НОМЕР_3 , котрий належить позивачу, міститься розпиляна у довжину деревина у вигляді дошок та брусів.

Повідомленням відповідача № 14269/40/24-25 від 12.02.2025, котре було направлено засобами поштового зв`язку та 17.02.2025 вручено одержувачу, Позивача було викликано для розгляду справи на 11.03.2025 з 9.00 до 11.00.

За результатами розгляду акту № АР 097533 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 28.01.2025 в.о. начальника Відділу А. Іваницькою винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 130194 від 11.03.2025 за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», якою до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Копію постанови № 130194 від 11.03.2025 направлено 11.03.2025 Позивачу, разом із супровідним листом від 11.03.2025 № 22292/40/24-25 рекомендованим повідомленням № 469, яку Позивачем було отримано особисто 12.03.2025.

Не погоджуючись з вказаною Постановою, позивач 20.03.2025 звернувся із скаргою на Постанову до Державної служби України з безпеки на транспорті.

28.03.2025 на адресу представника позивача надійшла відповідь заступника Голови з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Валерія Кулика-Куличенка, якою повідомлено, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 11 березня 2025 року №130194 залишена без змін, а скарга без задоволення.

Позивач, не погодившись із законністю прийнятої постанови звернувся за захистом порушеного права до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон України № 2344-ІІІ).

Статтею 6 Закону № 2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення визначені статтею 48 Закону № 2344-III. Зокрема, цією статтею регламентовано, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до положень ст. 1 Закону № 2344-III товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 15 "Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок - № 1567) під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно з положеннями статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Так, абзацом 3 частини 1 цієї статті визначено, що за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв`язку з цим під час здійснення перевезень (тобто не лише у разі надання послуг з перевезення вантажу) у водія має бути товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Крім того, наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 затверджено "Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" (далі - Правила).

Відповідно до п. 11.1 цих Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Розділом І вказаних Правил визначено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Згідно з абзацом 2 пункту 11.1 Правил товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Таким чином, положеннями чинного законодавства визначений перелік документів, які повинні мати автомобільні перевізники та водії для здійснення внутрішніх перевезень, одним із яких є товарно-транспортна накладна, яку законодавець визначив як єдиний та основний документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені Законом № 2344-ХІІІ та Правилами № 363.

Тому відсутність такого документа під час перевірки уповноваженим органом є підставою для притягнення перевізника до відповідальності, установленої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.

Виключенням з цього правила є лише випадки якщо перевезення здійснюється фізичною особою за рахунок власних коштів та для власних потреб (ст. 1 Закону № 2344-III).

Отже, законодавець чітко окреслив межі, за яких настає відповідальність, передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону 2344-III, тому саме у випадку відсутності товарно-транспортної накладної у паперовій та/або електронній формі або її обов`язкових реквізитів, для перевізника настають наслідки передбачені цією нормою у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу.

З 01.10.2021 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» від 03.06.2021 року №1534-ІХ, яким абзац 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» викладено в новій редакції, відповідно до якої:

перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У попередній редакції передбачалось:

надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тому відсутність такого документа під час перевірки уповноваженим органом є підставою для притягнення перевізника до відповідальності, установленої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.

Виключенням з цього правила є лише випадки якщо перевезення здійснюється фізичною особою за рахунок власних коштів та для власних потреб (ст. 1 Закону № 2344-III).

Отже, законодавець чітко окреслив межі, за яких настає відповідальність, передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону 2344-III, тому саме у випадку відсутності товарно-транспортної накладної у паперовій та/або електронній формі або її обов`язкових реквізитів, для перевізника настають наслідки передбачені цією нормою у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2023 року у справі № 440/17062/21.

Своєю чергою, Правилами № 363 визначено, що вантаж - це всі предмети з моменту прийняття для перевезень до здачі одержувачу вантажу.

При цьому, якщо перевезення вантажу здійснюється для власних потреб і власним (або орендованим) транспортом без залучення стороннього перевізника, необхідність у складанні ТТН відсутня.

У такому разі водій повинен мати інший документ, що підтверджує право власності на вантаж.

Однак, аналізуючи матеріали справи, суд зазначає, у водія під час перевірки 28.01.2025 була наявна тільки накладна від ПП ОСОБА_3 на вантаж що перевозився 30 м. куб. горбані сосни на 45000 грн. через водія ОСОБА_2 . Доказів щодо придбання такого товару у значній кількості для власних потреб позивач не надав. Натомість накладна ПП ОСОБА_3 підтверджує перевезення вказаного у накладній товару з метою здійснення підприємницької діяльності позивачем.

Крім того, твердження позивача про те, що він не надає послуги з перевезення вантажів, суд оцінює критично, позаяк перевізником згідно з Правилами № 363 є не лише юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів, а й та, яка за власний кошт здійснює перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Також, як встановлено судом під час розгляду справи одним з видів діяльності ФОП ОСОБА_1 є « 49.41 Вантажний автомобільний транспорт». При цьому основний вид - « 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів».

Зважаючи на вказане, факт перевезення позивачем такого вантажу як 30 м. куб. горбані сосни на 45000 грн., не нівелював його обов`язок оформити на цей вантаж товарно-транспортну накладну (за відсутності визначеного законодавством іншого документа на такий вантаж) та забезпечити її наявність у водія транспортного засобу, який здійснював спірне вантажне перевезення.

Тобто, вантаж який перевозився під час проведення рейдової перевірки згідно накладної № 35 від 28.01.2025 року, а саме вантаж горбані сосни, підпадає під основний КВЕД безпосередньої діяльності позивача.

Таким чином, під час проведення перевірки встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 здійснювалося внутрішнє перевезення вантажу за відсутності товарно-транспортної накладної з обов`язковими відповідно до статті 48 Закону №2344-ІІІ реквізитами.

Також варто звернути увагу на положення Правил № 363, згідно із яким залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (сертифікати, свідоцтва тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів, у паперовому та/або електронному вигляді.

У такому разі надана водієм контролюючому органу під час перевірки накладна № 35 від 28.01.2025 на вантаж, що перевозився - 30 м. куб. горбані сосни на 45000 грн., не може заміняти основний документ на вантаж товарно - транспортну накладну, позаяк чинним законодавством цього не передбачено.

За цих обставин суд уважає, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем статті 48 Закону № 2344-ІІІ, а саме перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки товарно-транспортної накладної є правильним.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірна постанова від 11.03.2025 № 130194 про застосування до ФОП ОСОБА_1 , адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн, прийнята відділом Укртарнсбезпеки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, обґрунтовано та своєчасно, а тому підстави для її скасування, відсутні.

Стосовно посилання представника позивача на наведені ним у позовній заяві та відповіді на відзив висновки, сформульовані Верховним Судом у справах №№640/27759/21, 240/22448/20, 280/3520/22, 620/18215/21, 600/1407/22-а та 280/2150/23, то суд відзначає, що їх здійснено за інших фактичних обставин та іншого правового регулювання, а правовідносини у вказаних справах не є подібними до цієї справи, відтак відсутні підстави для їх врахування судом під час вирішення цього спору.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Враховуючи вищезазначені положення, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10.11.2025 р.

Суддя Бадюков Ю.В.