Справа № 160/25031/25
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., при секретарі судового засідання - Сергієнко В.Ю., за участю: представника відповідача - Лукіної А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
до Департаменту патрульної поліції
про визнання протиправними, скасування наказів, поновлення на посаді та
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
01.09.2025 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 15 серпня 2025 року № 524 про притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора взводу № 1 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 у виді звільнення зі службу в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 21 серпня 2025 року № 1367 о/с про звільнення інспектора взводу № 1 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції;
- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу № 1 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції з 21 серпня 2025року;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення, а саме з 21 серпня 2025 року по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом Департаменту патрульної полії від 15 вересня 2025 року № 524 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Наказом Департаменту патрульної поліції від 21 серпня 2025 року № 1367 о/с позивача звільнено зі служби в поліції. Маючи 11 липня 2025 року поважні причини не можливості прибуття на службу, позивач відразу про них повідомив т.в.о. командира ТОР УПП в Дніпропетровській області ДПП, капітана поліції, Небосенко Руслана Вікторовича . Про те, що було скасовано лікарняний позивачу відомо стало лише 11 липня 2025року о 18 годині 30 хвилин, після того як зателефонував сімейний лікар та повідомив про це. Смс- повідомлення про скасування лікарняного позивач раніше не бачив. У зв`язку з чим, позивач зміг тільки з ранку 12 липня 2025 року звернутися повторно до лікаря і на підставі чого позивачу було створено висновок про непрацездатність. Не зважаючи на те, що позивач з самого ранку 11 липня 2025 року повідомив т.в.о. командира ТОР УПП в Дніпропетровській області ДПП, капітана поліції, Небосенко Руслана Вікторовича про поважні причини не прибуття 11 липня 2025 року на службу, в складеному акті про відсутність його на службі це не відображено як і не вказано про це жодної інформації в рапорті від 15 липня 2025року. З наведеного слідує, що оскаржений Наказ є необґрунтованим, тобто винесений без урахуванням усіх обставин, що мають значення для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Не містить достатніх доказів вчинення дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю). Про те, що було призначено службове розслідування позивача повідомлено не було, а тому він і гадки не мав, що воно проводилось. Про початок проведення службового розслідування позивача не повідомляли. Належним доказом на підтвердження того, що позивач був повідомлений про початок і підстави проведення службового розслідування щодо нього, вважаю, що може бути сам наказ з його підписом про ознайомлення, розписка про ознайомлення або акт про відмову з ознайомленням. З огляду на це, вважаю, що Відповідачем був порушений порядок притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
04.09.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання по справі.
09.09.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено клопотання представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.
17.09.2025 року у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання відповідача та відкладено підготовче судове засідання.
19.09.2025 року від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що підставою для звільнення позивача став наказ ДПП від 15.08.2025 № 524 «Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення», який було видано за результатами службового розслідування, проведеного на підставі наказу ДПП від 16.07.2025 № 2209 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії, відсторонення від виконання службових обов`язків та припинення виплати грошового забезпечення» за фактом порушення позивачем службової дисципліни. Службовим розслідуванням в повній мірі встановлено наявність в діях позивача повного складу дисциплінарного проступку, який полягає в порушенні вимог пунктів 1 та 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту та виразився у свідомому та умисному невиході на службу без поважних причин 11.07.2025, що засвідчено відповідним актом від 11.07.2025 № 7059ВН/41/19-2025. Виявлене порушення докладно описано у висновку службового розслідування та належним чином підтверджено зібраними дисциплінарною комісією матеріалами. Позивачу під час проведення службового розслідування було належним чином забезпечено можливість реалізувати свої права, передбачені ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Дисциплінарною комісією належним чином підтверджено відсутність будь-яких поважних причин невиходу позивача на службу у досліджуваний період часу та намагання останнього ввести дисциплінарну комісію в оману стосовно підстав, з яких він не заступив на чергування. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
22.09.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що позивач мав поважну причину не прибуття на службу 11 липня 2025 року про, що повідомив т.в.о. командира роти ТОР УПП в Дніпропетровській області ДПП. Про те, що 11 липня 2025 року було скасовано медичний висновок про непрацездатність, позивачу стало відомо приблизно о 18 годині 30 хвилин, коли йому зателефонував його сімейний лікар та повідомив, що було скасовано раніше створений висновок про непрацездатність, а також йому його сімейний лікар не зміг повідомити чому висновок про непрацездатність було скасовано. Ніяких смс повідомлень про скасування висновку про тимчасову непрацездатність позивач до дзвінка лікаря не бачив на своєму мобільному телефоні. І о 18 годині 40 хвилин позивачу лікарем було видано направлення по лікуванню. Доказів протилежного відповідач до суду не надав.
09.10.2025 року у підготовчому судовому засіданні закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
05.11.2025 року у судове засідання позивач та його представник не з`явились, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про проведення судового засідання за його відсутності.
Представник відповідача у судовому засіданні під час розгляду справи по суті просив відмовити у задоволенні позовних вимог, при цьому посилаючись на доводи наведені у відзиві на позовну заяву.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , проходив службу на посаді інспектора взводу № 1 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.
Наказом ДПП № 1367 о/с від 21.08.2025 позивача відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) звільнено зі служби в поліції.
Підставою для звільнення позивача став наказ ДПП від 15.08.2025 № 524 «Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення», який було видано за результатами службового розслідування, проведеного на підставі наказу ДПП від 16.07.2025 № 2209 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії, відсторонення від виконання службових обов`язків та припинення виплати грошового забезпечення» за фактом порушення позивачем службової дисципліни.
Службовим розслідуванням встановлено наявність в діях позивача повного складу дисциплінарного проступку, який полягає в порушенні вимог пунктів 1 та 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту та виразився у свідомому та умисному невиході на службу без поважних причин 11.07.2025, що засвідчено відповідним актом від 11.07.2025 № 7059ВН/41/19-2025.
Позивач вважає вказані накази відповідача протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Статтею 3 Закону №580-VIII визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина третя статті 11 Закону №580-VIII).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно із частиною першою статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Згідно частини першої статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частини перша та друга статті 19 Закону №580-VIII).
Законом України від 15.03.2018 року №2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Законом України "Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану" від 15.03.2022 р. №2123-IX Дисциплінарний статут Національної поліції України доповнено розділом V "Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану".
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно із частиною другої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння (частина третя статті 1 Дисциплінарного статуту).
Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст.12 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Відповідно до ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Згідно із статтями 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.
За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.
У висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Відповідно до частин 1, 2, 5, 6 статті 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування.
Статтею 27 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.
Стаття 29 Дисциплінарного статуту встановлює особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану, а саме у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.
Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку №893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.
Підставою для звільнення позивача став наказ ДПП від 15.08.2025 № 524 «Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення», який було видано за результатами службового розслідування, проведеного на підставі наказу ДПП від 16.07.2025 № 2209 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії, відсторонення від виконання службових обов`язків та припинення виплати грошового забезпечення» за фактом порушення позивачем службової дисципліни.
Службовим розслідуванням встановлено наявність в діях позивача повного складу дисциплінарного проступку, який полягає в порушенні вимог пунктів 1 та 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту та виразився у свідомому та умисному невиході на службу без поважних причин 11.07.2025, що засвідчено відповідним актом від 11.07.2025 № 7059ВН/41/19-2025.
Виявлене порушення докладно описано у висновку службового розслідування та належним чином підтверджено зібраними дисциплінарною комісією матеріалами .
Зокрема, під час проведення службового розслідування з рапортів капітана поліції Руслана Небосенка, заступника командира роти ТОР Управління, на якого тимчасово покладено виконання обов`язків командира роти ТОР Управління, долучених до матеріалів цього службового розслідування, встановлено, що позивач був відсутній на службі згідно затвердженого графіку несення служби особовим складом роти ТОР Управління з 09 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв. 11.07.2025, з 07 год. 00 хв. 12.07.2025 по 07 год. 00 хв. 13.07.2025, з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. 14.07.2025, з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. 15.07.2025, з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. 16.07.2025, з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. 17.07.2025, про що складені відповідні акти про відсутність на службі у наведені періоди.
При цьому, позивачу під час проведення службового розслідування було належним чином забезпечено можливість реалізувати свої права, передбачені ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України .
Так, під час службового розслідування, відповідно до вимог статті 27 Дисциплінарного статуту, позивача листом Управління від 17.07.2025 № 7242/41/19 поінформовано про необхідність прибуття 22.07.2025 о 11 год. 00 хв. до Управління (кабінет № 514) для надання пояснень в межах службового розслідування, призначеного наказом ДПП від 16.07.2025 № 2206, а також повідомлено, що відповідно до цього наказу його відсторонено від виконання службових обов`язків з визначеним робочим місцем у відділі забезпечення діяльності Управління, відповідно до встановленого графіка несення служби.
При цьому, враховуючи, що з 18.07.2025 позивач приступив до виконання службових обов`язків у відділі забезпечення діяльності Управління, 18.07.2025 об 11 год. 45 хв. членами дисциплінарної комісії йому було запропоновано надати письмові пояснення в рамках проведення службового розслідування, однак останній відмовився, обґрунтувавши це бажанням скористатися правовою допомогою.
Відповідач зазначив, що усно позивач повідомив, що надавати пояснення буде 22.07.2025 відповідно до отриманого виклику (вих. № 7242/41/19-2025 від 17.07.2025). З огляду на це оформлено акт про відмову надання пояснень від 18.07.2025 № 7316ВН/41/19-2025.
Так, з вищевикладених обставин вбачається, що перед складанням акту про відмову надання пояснень позивачу було надано можливість ознайомитись з наявними станом на 18.07.2025 матеріалами службового розслідування, в тому числі з наказом ДПП № 2209 від 16.07.2025 «Про призначення службового розслідування, створення дисциплінарної комісії, відсторонення від виконання службових обов`язків та припинення виплати грошового забезпечення». Вказана подія фіксувалася за допомогою портативного відеореєстратора № 469337, відеозапис з якого долучений до матеріалів службового розслідування.
22.07.2025 у призначений час позивач не з`явився до кабінету № 514 Управління для надання пояснень, не повідомивши дисциплінарну комісію про причини неприбуття, у зв`язку із чим членом дисциплінарної комісії в той саме день в кімнаті роти ТОР Управління знов було запропоновано позивачу надати письмові пояснення в рамках проведення службового розслідування. Однак останній відмовився, обґрунтувавши це тим, що його адвокат перебуває у судовому засіданні, усно повідомивши, що буде надавати пояснення протягом робочого дня 22.07.2025.
При цьому, письмове пояснення в рамках проведення службового розслідування у встановленому порядку так і не надав. Копії вказаного проекту пояснення та знімків екрану, наданих позивачем, долучені до матеріалів службового розслідування та були взяті до уваги дисциплінарною комісією.
Позивач пояснень відповідачу не надавав, хоча йому було належним чином запропоновано надати такі пояснення
Будь-яких доказів надання пояснень чи спростувань вказаного позивачем до суду не надано.
Також, позивач зазначає, що був відсувній на службі оскільки не отримав повідомлення про скасування лікарняного та надає знімки екрану, відповідно до яких встановлено, що 11.07.2025 о 13 год. 40 хв. останньому прийшло повідомлення з інформацією про скасування медичного висновку про непрацездатність.
25.07.2025 в приміщенні кімнати роти ТОР Управління позивачу ще раз було запропоновано надати письмові пояснення в рамках проведення службового розслідування, однак останній відмовився, посилаючись на стан здоров`я.
З огляду на це оформлено акт про відмову надання пояснень від 25.07.2025 № 7550ВН/41/19 2025. Вказана подія фіксувалася за допомогою портативного відеореєстратора № 266310.
Жодних пояснень щодо підстав скасування медичного висновку позивач не надав, та не оскаржував таке скасування та не надавав заперечень таких дій лікаря.
Щодо доводів позивача, що відповідачем було порушено процедуру проведення службового розслідування, суд зазначає, що позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування.
Суд звертає увагу, що відповідно до статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» та Присяги працівника поліції кожен поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, сумлінно виконувати свої службові обов`язки, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського.
Позивач, склавши Присягу, добровільно взяв на себе вищевказані зобов`язання, і був обізнаний, що за порушення цих вимог його буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача ґрунтується на самостійних правових підставах.

За результатами службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла обґрунтованого висновку про порушення позивачем службової дисципліни, що виразилось у неприбутті на службу без поважних на те причин 11.07.2025, що є дисциплінарним проступком, та, враховуючи наявні матеріали службового розслідування, вмотивованим є рішення про необхідність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за такий проступок.

Вказані дії позивача свідчать про невиконання позивачем обов`язку дотримуватись вимог законодавства України, наказів Національної поліції України, Присяги працівника поліції, свідоме ігнорування ним вимог службової дисципліни та внутрішнього розпорядку, явне особисте небажання здійснювати службову діяльність і виконувати обов`язки поліцейського та негативно впливають на загальний рівень виконання і дотримання службової дисципліни в Управлінні, що в наслідку є проявом негативного прикладу для інших працівників поліції, а також є проявом негідної поведінки, оскільки дискредитують звання поліцейського, негативно впливають на рівень авторитету, створення позитивного іміджу Національної поліції та довіри суспільства до органів Національної поліції, що є несумісним із подальшим проходженням служби.

Таким чином, з огляду на наявні матеріали службового розслідування та наведені положення нормативно-правових актів, беручи до уваги відомості, що характеризують позивача, зважаючи на його попередню поведінку та ставлення до служби, а також інші визначені чинним законодавством обставини, дисциплінарною комісією в повній мірі встановлено наявність в діях позивача повного складу дисциплінарного проступку, що має наслідком притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Позивач звільнений зі служби відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Поняття «службова дисципліна» включає у себе не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства та Присяги.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Так дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v.Bulgaria" № 30985/96).

Згідно із Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, прийнятої 11.03.1980 р., державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, вибір одного із видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження.

Разом з тим, дисциплінарним проступком визнається протиправне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність), тобто невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків при здійсненні повноважень, передбачених Конституцією України та Законами України, статутом, наказами керівника (установи) та іншими організаційно-розпорядчими документами, а також вчинок, що суперечить вимогам Правил етичної поведінки поліцейських.

Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків. Вина може виступати як умисел чи необережність. Характерні ознаки умислу: усвідомлення працівником суспільної шкідливості своєї поведінки; передбачення негативних наслідків такої поведінки; бажання настання шкідливих наслідків у результаті своєї поведінки або свідоме допущення їх. Залежно від характеру вольового ставлення особи до суспільно-шкідливих наслідків свого діяння визначають два види умислу: прямий - коли працівник, передбачаючи суспільно шкідливі наслідки своєї дії чи бездіяльності, бажає їх настання; побічний - коли працівник, передбачаючи суспільно шкідливі наслідки своєї дії чи бездіяльності, прямо не бажає їх, але свідомо допускає їх настання.

Отже, незалежно від форми вини обов`язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння. Форма вини впливає на ступінь тяжкості вчиненого проступку. Тобто дисциплінарний проступок, вчинений з необережності, вважається менш тяжким, ніж вчинений умисно. А від цього, своєю чергою, має залежати й вид дисциплінарного стягнення.

З огляду на встановлені судом обставини, відповідач, приймаючи рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення діяв у межах своєї компетенції і керувався нормами, які регулюють проходження служби в поліції.

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, а тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що спірні накази є правомірними та обґрунтованими.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат на виконання ст. 139 КАС України, не проводиться.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, буд.3, ) про визнання протиправними, скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 11.11.2025 року.

Суддя М.В. Дєєв