Справа № 380/25014/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 380/25014/24 пров. № А/857/28936/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

суддя у І інстанції Мричко Н.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 28 травня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області) про відмову у перерахунку пенсії від 20.11.2024 №78, яке полягає у непереведені ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України Про державну службу №889-VII від 10.12.2015;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області) зарахувати позивачу до стажу державної служби період роботи на державній службі з 25.07.1990 по день звернення до суду з позовом, та перевести на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" №889-VII від 10.12.2015 починаючи з 11.11.2024, тобто з дня звернення до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою, з урахуванням довідок про складові заробітної плати від 08.11.2024.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі №380/25014/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову у перерахунку пенсії від 20.11.2024 №78, яке полягає у непереведені ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України Про державну службу №889-VII від 10.12.2015.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати позивачу до стажу державної служби період роботи в митних органах та перевести на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" №889-VII від 10.12.2015 починаючи з 11.11.2024, з дня звернення, з урахуванням довідок про складові заробітної плати від 08.11.2024 року №16/7.4-22/38 та №219/7.422/51.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що проходження позивачем державної служби в органах митного контролю, під час якої йому присвоювались спеціальні звання, зараховуються до стажу державної служби для призначення пенсії за віком згідно із пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ. Враховуючи досягнення позивачем 62-річного віку та наявність страхового стажу понад 35 років суд дійшов висновку, що позивач набув право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Окрім того суд дійшов висновку, що саме ГУ ПФУ у Вінницькій області слід зобов`язати перевести позивача на пенсію державного службовця, як територіальний орган ПФУ, який у порядку екстериторіальності розглядав заяву позивача.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ у Вінницькій області, яке у своїй скарзі просило скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що згідно із даними трудової книжки позивача йому присвоювався 12 ранг державного службовця 05.06.2013. Тому станом на 01.05.2016 у нього відсутні 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, які зазначені у пунктах 10 і 12 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VІІІ. Відтак ГУ ПФУ у Вінницькій області правомірно відмовлено позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Водночас зазначає, що вимоги щодо обрахунку пенсії з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.11.2024 є передчасними, а тому безпідставно задоволено судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку у ГУ ПФУ у Львівській області як отримувач пенсії по віку відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

11.11.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з переходом з пенсії за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком згідно із Законом України Про державну службу.

За принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію. Таким органом визначено ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Рішенням № 78 від 20.11.2024 ГУ ПФУ у Вінницькій області відмовило позивачу у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу у зв`язку із тим, що у ньго відсутні 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, які зазначені у пунктах 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ.

Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункту 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 № 404-VII статтю 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ доповнено частиною п`ятнадцятою, відповідно до якої період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до статті 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Статтею 588 Митного кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Пенсійне забезпечення працівників митних органів, які не є посадовими особами, здійснюється на підставах та у порядку, встановлених законом.

Норми Митного кодексу України, який був чинний в період з 01.01.2004 до 01.06.2012, визначали, що працівники митних органів є посадовими особами на них розповсюджується дія Закону України «Про державну службу», у тому числі щодо пенсійного забезпечення.

Зокрема, стаття 430 Кодексу встановлювала, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу», а стаття 408 - що правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».

Отже, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Апеляційним судом встановлено, що 16.06.1995 позивач прийняв присягу держаного службовця та з того часу безперервно працював в митних органах до винесення рішення судом першої інстанції (11.06.2025), а отже трудовий стаж позивача на державній службі становить майже 30 років. При цьому страховий стаж становить 44 роки 03 місяці 23 дні.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 виповнилося 62 роки, він має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по віку, призначеної йому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Оскільки на час виникнення у позивача права на призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про державну службу», нормою якою врегульовано питання права на таку пенсію та її розмір передбачено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60% суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивач має право на призначення пенсії саме у розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідках про складові заробітної плати від 08.11.2024 року №16/7.4-22/38 та №219/7.422/51.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі №380/25014/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар