Справа № 520/23647/25
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 листопада 2025 року справа № 520/23647/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григоров Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) , Комісії з питань надання відстрочки від призову на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом, в якому просив :

-з`ясувати на підставі чого комісію були порушено строки розгляду заяви від 11.08.2025 року про надання відстрочки;

- визнати дії комісії протиправним та скасувати Рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову у наданні відстрочки №27 від 26.08.2025 відповідно до заяви від 11.08.2025;

- визначити рішенням суду наявність права на відстрочку ОСОБА_1 згідно із вимогами ч. 3. ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 та комісії на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч гривень 00 коп.)

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2025р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 29.09.2025р. до участі у справі залучено співвідповідача - Комісію з питань надання відстрочки від призову на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.

Позивач надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої зазначав про обгрунтованість своїх позовних вимог, які просив задовольнити.

Представник відповідача 2 Гулійова О.О. надала до суду відзив на позовну заяву, єдиним доводом якого є те, що, на думку ОСОБА_2 , Комісія з питань надання відстрочки від призову на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 не є окремим суб`єктом владних повноважень та не може бути залучена до участі у справі як співвідповідач.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами у справі пояснення, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 перебував із ОСОБА_3 у офіційному шлюбі, в якому народилось троє дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4

08.12.2020 р. рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 638/14718/20 шлюб між позивачем та ОСОБА_3 розірвано, діти залишились проживати з позивачем.

В адміністративному позові позивач посилається на те, що з початком збройної агресії РФ проти України, він разом із своєю матір`ю відправив усіх дітей до Німеччини. ІНФОРМАЦІЯ_5 мати померла у Німеччині та до Німеччини приїхала ОСОБА_3 для догляду за дітьми. Позивач також вказував, що пішов добровільно у лави ЗСУ та 05.03.2024 звільнився у запас за п. Г ч.2 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (перебування на отриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років). Після звільнення з лав ЗСУ позивач отримав відстрочку на підставі абзацу 4 ч.1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, згідно довідки від 12.03.2024 № 5/546 до 09.07.2026 року. Після звільнення позивача з лав ЗСУ позивач прибув до Німеччини з метою забрати двоє дітей до дому в Україну. У вересні 2024 року на прикордонному контролі позивача не пропустили, тому що його відстрочки від призову на військову службу не було внесено до бази даних. Позивач був вимушений повернутися до м.Харків та дистанційно організовувати повернення дітей додому. 04.10.2024 двоє дітей позивача повернулись до України з метою жити разом з батьком.

Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова у справі №638/19448/24 від 23.01.2025 р., яке набрало законної сили 25.02.2025р. , було припинення стягнення аліментів з позивача на двох неповнолітніх синів, та продовжено стягнення аліментів на неповнолітню доньку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова у справі № 638/3371/25 від 17.04.2025 року яке набрало законної сили 20.05.25 року, з ОСОБА_3 , стягнуто аліменти на користь позивача на утримання двох неповнолітніх синів.

Таким чином, двоє синів знаходяться на забезпеченні позивача, а донька отримує від нього аліменти. Заборгованість по аліментам у позивача відсутня.

11.08.2025р. позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 для продовження відстрочки.

Листом № 2119 від 26.08.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Харкові повідомив позивача про відмову з боку Комісії з питань надання відстрочки від призову на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні відстрочки з тих підстав, що подана заява не відповідає встановленій формі постанови КМУ від 16.05.2025р. № 560, надані копії документів не засвідчено належним чином, надана довідка з Єдиного реєстру боржників містить необумовлені виправлення.

Не погоджуючись з наведеним, позивач звернувся до суду в цій справі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні регулюються Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію №3543-XII (далі - Закон України №3543-XII. Відповідно до ст.1 Закону №3543-XII мобілізація - мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно зі ст. 22 Закону України №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Статтею 23 даного Закону визначено перелік військовослужбовців, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації та яким може бути надана відстрочка від військової служби.

Особами, що мають право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до п. 13 ч. 1 статті 23 Закону України №3543-XII, є, зокрема, військовозобов`язані (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин), жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок №560, з подальшими змінами).

Відповідно до пункту 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з пунктом 58 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення. У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7.

Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку. До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

У додатку №5 Порядку №560 визначено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше), або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

Як встановлено зі змісту свідоцтв про народження, копії яких були надані відповідачу разом з поданою заявою, позивач є батьком трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Матір`ю дітей є ОСОБА_3 , з якою позивач перебував у шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2020 (справа №638/14718/20). Доказів на підтвердження наявності заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей, матеріали справи не містять.

Позивач проходив службу у лавах ЗСУ та 05.03.2024 звільнився у запас за п. Г ч.2 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (перебування на отриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років).

Після звільнення позивач отримав відстрочку на підставі абзацу 3 ч.1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію згідно довідки від 20.06.2025р. № 1114 на строк до 07.08.2025р.

Суд зазначає, що п. 3 ч. 1 додатку 5 постанови Порядку № 560 встановлено, що жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, для підтвердження права на відстрочку мають надати: свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (за наявності), та один з таких документів: свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше); рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним; рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним; письмовий договір між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні; свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) та документи, які свідчать про відсутність у малолітніх, неповнолітніх падчерки, пасинка матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або про те, що такі особи не можуть з поважних причин надавати їм належне утримання (свідоцтво про смерть; витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим; вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі; висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я чи витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо зазначені мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри самі потребують постійного догляду; рішення суду про позбавлення батьківських прав матері, батька); інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність в Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорією стягнення (характером зобов`язання) стягнення аліментів з датою формування такої інформації не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання заяви про надання відстрочки.

Відповідно до частини першої ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Законодавець безальтернативно наголошує на тому, що батько зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей навіть в тому випадку, коли не проживає разом з ними. Форми такого утримання можуть різнитись.

Тобто, законодавець надає право сторонам сімейних правовідносин диспозитивно вирішити питання про форму утримання дитини одним із батьків, який проживає окремо.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд зазначає, що позивач зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей незважаючи на те, що вони спільно не проживають.

Однак, за обставин цієї справи відповідач під час розгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не досліджував факт перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, а відмову у наданні відстрочки обґрунтував виключно формальними мотивами недоліків поданих документів та, зокрема, заяви про надання відстрочки.

Суд з такими висновками не погоджується та зауважує, що подана позивачем заява від 11.08.2025р. викладена таким чином, що з неї зрозуміло прохання заявника, з приводу якого він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 . Крім того, до неї було долучено документи, які є необхідними та зумовлюють розгляд та вирішення викладеного прохання по суті.

Суд зазначає, що закони України мають вищу юридичну силу ніж норми постанови КМУ, тому суд вважає за необхідне застосувати саме норми Закону № 3543-XII, якою передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Цією нормою передбачені такі умови для надання військовозобов`язаному відстрочки від призову: наявність на утриманні трьох та більше дітей віком до 18 років та відсутність заборгованості із сплати аліментів.

На підтвердження перебування на утриманні позивача трьох неповнолітніх дітей було надано підтверджуючи документи, а саме: свідоцтва про народження; судові рішення; довідку про відсутність заборгованості по аліментах. Можливі недоліки засвідчення копій цих документів не можуть слугувати єдиною підставою для нерозгляду заяви.

Відповідачами не спростовано вказаних обставин надання позивачем підтверджуючих документів, а доказів на підтвердження дослідження їх у встановленому законом порядку не надано.

Як зазначалося вище, причини для відмови Комісії у задоволенні поданої заяви є формальними та стосуються оформлення документів, тобто не вказують на розгляд заяви по суті з використанням можливості витребувати відомості, що необхідні для її розгляду.

Такі дії відповідача 2 суперечать змісту Порядку №560, яким на Комісію покладено обов`язок оцінити законність підстав і, за потреби, витребувати інформацію або використати дані публічних реєстрів для перевірки поданих відомостей. Натомість, як встановлено судом під час розгляду справи, відповідач 2 відмовив позивачу у наданні відстрочки без з`ясування юридично значимих обставин наявності у позивача права на таку відстрочку.

Вказане вище свідчить про те, що відповідач 2 заяву позивача про надання відстрочки від 11.08.2025р. належним чином не розглянув та не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII за доданими документами, не надав їм належної оцінки. В даному випадку відповідачем 2 не дотримані принцип обґрунтованості та офіційності, що свідчить про протиправність рішення щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , що оформлено в протокольній формі, про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, від 26.08.2025р. № 27.

Позовні вимоги щодо з`ясування на підставі чого комісією були порушено строки розгляду заяви від 11.08.2025 року про надання відстрочки задоволенню не підлягають, оскільки не відповідають повноваженням суду, якими він наділений при вирішенні справи згідно приписів ст. 245 КАС України.

Так само позовні вимоги : визначити рішенням суду наявність права на відстрочку ОСОБА_1 згідно із вимогами ч. 3. ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають задоволенню з наведених вище підстав.

Разом з тим, згідно частини 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд знаходить за необхідне, для ефективного захисту прав позивача, вийти за межі заявлених позовних вимог, зобов`язавши відповідача 2 повторно розглянути заяву позивача від 11.08.2025р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з урахуванням висновків суду, які викладено у цьому рішенні.

При цьому суд бере до уваги положення абз. 2 частини 4 ст. 245 КАС України, за якими у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Суд зазначає, що оцінка наданого військовозобов`язаним переліку документів на предмет їх повноти та достатності у процедурі надання відстрочки від призову на військову службу належить до виключної компетенції відповідача, у зв`язку із чим, виконуючи завдання адміністративного судочинства, передбачене у ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що у цьому випадку слід зобов`язати відповідача (як орган, який прийняв протиправне рішення) повторно розглянути заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

Стосовно позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., суд зазначає, що згідно ч. 1 та ч. 2ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправними діями відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій, рішень або бездіяльності відповідача.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведений факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд враховує, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ключові аргументи сторін в цій справі отримали належну оцінку, решта доводів висновків суду не спростовує.

На підставі викладеного та керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати Рішення Комісії з питань надання відстрочки від призову на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні відстрочки №27 від 26.08.2025, що оформлене в протокольній формі;

зобов`язати Комісію з питань надання відстрочки від призову на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 11.08.2025р. та ухвалити за нею відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, що викладено в цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров