Справа № 600/5398/24-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5398/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2024 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в ТОВ "Надія" (колгосп "Прогрес"), неврахування при обчисленні пенсії суми коефіцієнтів заробітної плати за 1982-1988 роки та періоду ведення підприємницької діяльності;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в ТОВ "Надія" (колгосп "Прогрес") з 15 жовтня 1998 року по 12 липня 2000 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області при розрахунку суми коефіцієнтів заробітної плати ОСОБА_1 врахувати такі періоди та суми заробітної плати: вересень-грудень 1982 року - довідка про заробітну плату для обчислення пенсії №3 від 16 лютого 2018 року, видана СП "Кіцманський комбінат хлібопродуктів"; березень 1982 року - серпень 1983 року - архівна довідка від 19 грудня 2017 року №1/743/28, видана трудовим архівом Кіцманського району Чернівецької області; лютий 1985 - червень 1985 року - архівні довідки від 22.03.2017 №С-1460, №С-1460/2, видані архівним відділом адміністрація міста Муніципальна освіта міський округ міста Сургут; червень 1985 - червень 1988 року - довідка про заробітну плату для обчислення пенсії № 2 від 07.05.2019, видана ТДВ "Чернівецький рибокомбінат";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди ведення підприємницької діяльності: з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року - 2 роки та 6 місяців; квітень 2001 року - 1 місяць; з 11 червня 2009 року по 31 грудня 2010 року - 1 рік 6 місяців 21 день.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України при зарахуванні періодів здійснення підприємницької діяльності здійснити розрахунок заробітної плати (доходу) застрахованої особи відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 15 жовтня 1998 року по 12 липня 2000 року у ТОВ "Надія" (колгосп "Прогрес") згідно записів трудової книжки та у зарахуванні періодів підприємницької діяльності з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року, квітень 2001 року, з 11 червня 2009 року по 31 грудня 2010 року. Також відповідач відмовив у перерахунку пенсії із врахуванням сум коефіцієнтів заробітної плати за періоди роботи у 1982-1988 роках згідно поданих довідок про заробітну плату.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії позивача. Також наголошував, що пенсія позивачу виплачується згідно вимог чинного законодавства.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.11.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Позивач є отримувачем пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Згідно записів трудової книжки серії № НОМЕР_1 позивач у період з 15 жовтня 1998 року по 12 липня 2000 року працював у ТОВ "Надія" (колгосп "Прогрес").

У матеріалах справи містяться довідки про заробітну плату позивача за наступні періоди, а саме: вересень-грудень 1982 року - довідка про заробітну плату для обчислення пенсії №3 від 16 лютого 2018 року, видана СП "Кіцманський комбінат хлібопродуктів"; березень 1982 року - серпень 1983 року - архівна довідка від 19 грудня 2017 року № 1/743/28, видана трудовим архівом Кіцманського району Чернівецької області; лютий 1985 року - червень 1985 року - архівні довідки від 22.03.2017 №С-1460, №С-1460/2, видані архівним відділом адміністрація міста Муніципальна освіта міський округ міста Сургут; червень 1985 року - червень 1988 року - довідка про заробітну плату для обчислення пенсії № 2 від 07.05.2019, видана ТДВ "Чернівецький рибокомбінат".

Матеріали справи також містять довідку від 01.04.2024 №1485/АП/24-13/24-10 Головного управління ДПС у Чернівецькій області про сплату та нарахування єдиного (фіксованого) податку.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про перерахунок пенсії, в якій просив: зарахувати до страхового стажу період роботи з 15 жовтня 1998 року по 12 липня 2000 року в ТОВ "Надія" (колгосп "Прогрес"); зарахувати будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 30 червня 2000 року незалежно від перерв та при обчисленні суми коефіцієнтів заробітної плати врахувати заробітну плату за період травень 2016-2018, які були враховані при обчисленні коефіцієнтів за цей період; зарахувати до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року; квітень 2001 року; з 11 червня 2009 року по 31 грудня 2010 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом від 15.08.2024 №3712-3476/Т-17/8-2400/24 відмовило позивачу у перерахунку пенсії у зв`язку із відсутністю законних підстав.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті пору.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV, в редакції чинній на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії).

Щодо позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в ТОВ "Надія" (колгосп "Прогрес") з 15 жовтня 1998 року по 12 липня 2000 року.

Частиною 1 статті 24 вказаного Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України Про пенсійне забезпечення 05.11.1991 року № 1788-XII).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім того, відповідно до пункту 20 цього Порядку №637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до пункту 17 указаного Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Судом у цій справі встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до його страхового стажу періоду роботи в ТОВ "Надія" (колгосп "Прогрес") з 15 жовтня 1998 року по 12 липня 2000 року згідно записів трудової книжки № НОМЕР_1 .

Однак, відповідач листом відмовив позивачу у зарахуванні зазначеного періоду роботи, оскільки у записі про звільнення (запис №16 в трудовій книжці) не зазначено дату та номер наказу на звільнення, що є порушення норм вимог Інструкції.

Разом з тим, судом досліджено наявну у матеріалах справи копію трудової книжки позивача серії №№ НОМЕР_1 та встановлено, що у ній наявні записи №15 та №16 про те, що позивач працював у ТОВ "Надія" (колгосп "Прогрес") з 15 жовтня 1998 року по 12 липня 2000 року.

Суд зазначає, що згідно пунктів 2.2-2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі Інструкція №58) заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується 05.01.1993.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно пунктів 2.11-2.13 Інструкції №58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Записи про причини звільнення повинні здійснюватися в трудовій книжці в точній відповідності з формулюванням чинного законодавства з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.25 Інструкція № 58).

Крім того, згідно з пункту 2.26 Інструкція № 58 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Аналогічні за змістом положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162, яка не застосовується з дня прийняттям наказу Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Суд також зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права. Такий висновок суду узгоджується з правою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Більше того, у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17 Верховний Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Поряд з цим, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ №687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Суд зазначає, що не зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача згідно із трудовою книжкою буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неповне/невірне зазначення прізвища, ім`я та по батькові позивача підприємством, яке відкривало та вносило відповідний запис в трудову книжку, не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім того, у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення/перерахунок пенсії, або ж для підтвердження періодів трудової діяльності було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Натомість, відповідачем не надано суду доказів здійснення будь-яких запитів на підтвердження спірного періоду роботи позивача та не надано доказів, які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки та, як наслідок, правомірність не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1), органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком №22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч.1 ст.3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Суд наголошує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише у випадку якщо записи у трудовій книжці не відповідають вимогам чинного на момент їх внесення законодавства, то орган пенсійного фонду повинен вживати заходи з метою перевірки відповідних відомостей, а не покладати тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав на позивача.

Натомість, уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Суд враховує також актуальну практику Верховного Суду щодо спірних правовідносин, а саме позицію, що викладена у постанові від 28.01.2025 у справі №300/8132/23 про те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж. Разом з тим, у разі якщо остання містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи (тобто такі, з приводу яких виникають сумніви у їх достовірності) то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку №637. Також у разі неможливості одержання необхідних документів внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку (у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями) трудовий стаж може бути установлений на підставі показань не менше двох свідків , які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Водночас, у контексті спірних правовідносин, суд вважає за доцільне врахувати спірний період роботи позивача до страхового стажу позивача, адже безпосередні записи про роботу наявні у трудовій книжці. При цьому, відсутність дати та номеру наказу про звільнення не є тією обставиною, яка виключає можливість для врахування періоду роботи до відповідного стажу з огляду на його зазначення у трудовій книжці.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до його страхового стажу періоду роботи в ТОВ "Надія" (колгосп "Прогрес") з 15 жовтня 1998 року по 12 липня 2000 року згідно записів трудової книжки № НОМЕР_1 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача при розрахунку суми коефіцієнтів заробітної плати позивача врахувати такі періоди та суми заробітної плати: вересень-грудень 1982 року - довідка про заробітну плату для обчислення пенсії №3 від 16 лютого 2018 року, видана СП "Кіцманський комбінат хлібопродуктів"; березень 1982 року - серпень 1983 року - архівна довідка від 19 грудня 2017 року № 1/743/28, видана трудовим архівом Кіцманського району Чернівецької області; лютий 1985 року - червень 1985 року - архівні довідки від 22.03.2017 №С-1460, №С-1460/2, видані архівним відділом адміністрація міста Муніципальна освіта міський округ міста Сургут; червень 1985 року - червень 1988 року - довідка про заробітну плату для обчислення пенсії № 2 від 07.05.2019, видана ТДВ "Чернівецький рибокомбінат".

Як вбачається із змісту заяви позивача від 01.08.2024, яка направлялася на адресу відповідача, позивач просив відповідача зарахувати будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 30 червня 2000 року незалежно від перерв та при обчисленні суми коефіцієнтів заробітної плати врахувати заробітну плату за період травень 2016-2018, які були враховані при обчисленні коефіцієнтів за цей період.

Натомість, як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач просить зобов`язати відповідача врахувати суми коефіцієнтів заробітної плати за такі періоди: вересень-грудень 1982 року - довідка про заробітну плату для обчислення пенсії №3 від 16 лютого 2018 року, видана СП "Кіцманський комбінат хлібопродуктів"; березень 1982 - серпень 1983 року - архівна довідка від 19 грудня 2017 року №1/743/28, видана трудовим архівом Кіцманського району Чернівецької області; лютий 1985 року - червень 1985 року - архівні довідки від 22.03.2017 №С-1460, №С-1460/2, видані архівним відділом адміністрація міста Муніципальна освіта міський округ міста Сургут; червень 1985 року - червень 1988 року - довідка про заробітну плату для обчислення пенсії № 2 від 07.05.2019, видана ТДВ "Чернівецький рибокомбінат".

Суд звертає увагу, що згідно ч.1 ст.40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Аналіз наведеного вказує на те, що пенсіонер дійсно має право при обчисленні пенсії на врахування заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.

Суд зазначає, що у матеріалах справи містяться довідки про заробітну плату позивача за період роботи по 30 червня 2000 року, в яких наявні записи про первинні документи, на підставі яких зазначені відомості про заробітну плату, що враховується при обчисленні пенсії.

Таким чином, на переконання суду, позивач має право на обчислення (перерахунок) пенсії із врахуванням заробітної плати (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв, зокрема згідно поданих довідок, які містяться в матеріалах справи, а саме: вересень-грудень 1982 року - довідка про заробітну плату для обчислення пенсії №3 від 16 лютого 2018 року, видана СП "Кіцманський комбінат хлібопродуктів"; березень 1982 - серпень 1983 року - архівна довідка від 19 грудня 2017 року №1/743/28, видана трудовим архівом Кіцманського району Чернівецької області; лютий 1985 - червень 1985 року - архівні довідки від 22.03.2017 №С-1460, №С-1460/2, видані архівним відділом адміністрація міста Муніципальна освіта міський округ міста Сургут; червень 1985 року - червень 1988 року - довідка про заробітну плату для обчислення пенсії №2 від 07.05.2019, видана ТДВ "Чернівецький рибокомбінат".

Водночас, суд наголошує, що відповідні відомості про заробітну плату можуть бути враховані за вибором позивача виключно за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв, а не за будь-які інші періоди, які виходять за межі 60 календарних місяців та є роздільними.

Крім того, щодо доводів відповідача, викладених у відзиві, в частині неможливості врахувати відомості про заробітну плату позивача під час роботи на території рф згідно поданої довідки, виданої архівним відділом адміністрація міста Муніципальна освіта міський округ міста Сургут, з огляду на припинення участі України в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, суд зазначає таке.

Згідно з вимогами ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка діяла в період виникнення спірних правовідносин та в період роботи позивача на території рф, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Приписами ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року (діючої в період роботи позивача на території рф), трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

З аналіз наведених положень вбачається, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві. Вказана постанова набрала чинності 02 грудня 2022 року.

Слід зазначити, що відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, Угода припинилася через шість місяців з дня отримання депозитарієм повідомлення України про вихід з Угоди, що сталося не раніше ніж 30.05.2023.

У Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, незважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13 Угоди).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про неможливість врахувати періодів та відомостей про заробітну плату позивача під час роботи на території рф згідно поданих довідок, виданих архівним відділом адміністрація міста Муніципальна освіта міський округ міста Сургут.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу зарахувати при обчисленні пенсії будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 30 червня 2000 року не залежно від перерв із врахуванням поданих довідок про заробітну плату.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди ведення підприємницької діяльності: з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року - 2 роки та 6 місяців; квітень 2001 року - 1 місяць; з 11 червня 2009 року по 31 грудня 2010 року - 1 рік 6 місяців 21 день.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 передбачено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, встановлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Відповідно до статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №13-92 "Про прибутковий податок з громадян", який набрав чинність 06.01.1993 та втратив чинність 01.01.2012, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту за умови, якщо:

кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким громадянином - платником податку, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, не перевищує п`яти;

валовий доход такого громадянина від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю придбання патенту, не перевищує семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

громадянин здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів і надання супутніх такому продажу послуг на ринках. Доходи такого громадянина, одержані від здійснення інших видів підприємницької діяльності, оподатковуються у загальному порядку.

Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем проживання громадянина патенту, в якому зазначаються: прізвище та ім`я цього громадянина; його ідентифікаційний номер; строк дії патенту; перелік осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, або членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності; місце здійснення підприємницької діяльності; назва органу, що видав патент.

Розміри фіксованого податку встановлюються відповідною місцевою радою залежно від територіального розташування місця торгівлі і не можуть бути менше ніж 20 гривень та більше ніж 100 гривень за календарний місяць для громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність самостійно.

Доходи громадянина, одержані від здійснення підприємницької діяльності, що оподатковуються фіксованим податком, не включаються до складу його сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року, а сплачена сума фіксованого податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов`язань такого платника податку або осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, чи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

У разі сплати фіксованого податку платник такого податку звільняється від ведення обов`язкового обліку доходів і витрат.

Відповідно до підпункту 2.2.3 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003, застрахованими особами є фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок).

Згідно довідки про сплату та нарахування єдиного (фіксованого) податку від 01.04.2024 №1485/АП/24-13/24-10, виданої Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області, позивач у період з 18.04.1995 11.02.2003 перебував на загальній системі оподаткування шляхом сплати фіксованого податку; з 11.06.2009 31.12.2010 на спрощеній системі оподаткування шляхом сплати єдиного податку; з 01.01.2011 27.12.2012 на загальній системі оподаткування.

Суд звертає увагу, що зі змісту вказаної вище довідки вбачається сплату позивачем фіксованого податку, зокрема у 1998 році (квітень, травень, червень, липень), у 1999 році (січень, березень, червень) та у квітні 2000 році, а тому, на переконання суду, вказані періоди підприємницької діяльності підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки позивачем сплачувався єдиний фіксований податок у встановлених розмірах.

За аналогічних мотивів суд надає оцінку періодам підприємницької діяльності позивача, зокрема у квітні 2001 року, у червні, вересні, листопаді та грудні 2009 року, та у січні грудні 2010 року, оскільки у зазначені періоду позивач також здійснював сплату єдиного фіксованого податку.

Таким чином, відповідач, без належного обґрунтування, дійшов передчасних висновків щодо відмови у зарахуванні позивачу зазначених вище періодів підприємницької діяльності до страхового стажу.

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача при зарахуванні періодів здійснення підприємницької діяльності здійснити розрахунок заробітної плати (доходу) застрахованої особи відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то суд зазначає про передчасність такої вимоги, оскільки розрахунок заробітної плати може бути проведений виключно після зарахування пенсійний органом відповідних періодів підприємницької діяльності позивача до страхового стажу, а тому у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України", заява № 61406/00, пункт 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі", заява № 30210/96, пункт 158) (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України", заява № 20390/07).

Зважаючи на дискреційність повноважень пенсійного органу щодо зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу та врахування відповідних довідок про заробітну плату за будь-які 60 календарних місяців підряд незалежно від перерв до 30 червня 2000 року, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача від 01.08.2024 із врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог.

При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи приписи ч. 8 ст.139 КАС України, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у повному розмірі в сумі 1211,20 грн за рахунок бюджетних відповідача, протиправні дії якого і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в ТОВ "Надія" (колгосп "Прогрес") з 15 жовтня 1998 року по 12 липня 2000 року згідно записів трудової книжки № НОМЕР_1 .

3. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо неврахування при обчисленні пенсії суми коефіцієнтів заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 30 червня 2000 року не залежно від перерв із врахуванням поданих довідок про заробітну плату відповідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV.

4. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 відповідних періодів підприємницької діяльності, що мали місце у період з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року; квітень 2001 року - 1 місяць; з 11 червня 2009 року по 31 грудня 2010 року.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.08.2024 із обов`язковим урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

6. У задоволенні іншої частини позову, - відмовити.

7. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.О. Григораш