Справа № 480/7980/23
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2025 р. Справа № 480/7980/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій просив:
1) визнати відмову №8/3388 від 05.07.2023 ІНФОРМАЦІЯ_3 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації незаконною;
2) встановити факт, що ОСОБА_1 здійснює догляд за своєю хворою матір`ю, ОСОБА_2 , 23.09.1939 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я №080-4/о №46 від 06.06.2023 року потребує постійного догляду;
3) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, та внести відповідний запис про відстрочку до військово-облікового документа ОСОБА_1 .
Свої вимоги мотивував тим, що відповідачем, протиправно відмовлено йому у відстрочці від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Зокрема, вказав, що його матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 має діагноз церебральний атеросклероз, ХПМК ІІІ ступеню, грубе порушення статики та ходи, стійкий цефалгічний синдром. Розлад особистості та поведінки внаслідок ушкодження головного мозку з когнітивними порушеннями. Позивач зазначав, що його матері рекомендовано догляд на професійній основі від фізичної особи, вона є невиліковно хворою, потребує постійного догляду та не здатна до самообслуговування. Крім цього позивач зазначав, що він є єдиною особою, яка на непрофесійній основі надає матері соціальну послугу, а саме догляд за нею. Вказував, що його рідна сестра ОСОБА_3 є громадянкою російської федерації, постійно мешкає в ростовській області, за матір`ю не доглядає і не буде доглядати.
Крім цього, позивач зазначав, що неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявами про надання відстрочки від призову на підставі абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, проте ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовив позивачу у наданні відстрочки на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Таким чином, вважаючи відмову відповідача протиправною, просив визнати відмову у наданні відстрочки незаконною, встановити факт догляду за матір`ю та зобов`язати відповідача надати відстрочку від призову по мобілізації.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву (а.с. 50-52), в якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю доказів порушення вимог чинного законодавства. В обґрунтування заперечень вказав, що позивачем було надіслано на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абз. 10 ч. 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Зазначена заява зареєстрована у журналі вхідної кореспонденції 15.06.2023 за №5376. Представник відповідача зазначає, що позивач додав до заяви копії документів, проте на підтвердження факту здійснення догляду за своєю матір`ю не надав акту проведення обстеження сім`ї, в порушення вимог пункту 14 Постанови КМУ №859 від 23.09.2020 року Про деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. 16 червня 2023 року відповідачем зареєстрована аналогічна за змістом і переліком додатків заява позивача, яка також не містила відповідного акту. У подальшому позивачем було надіслано дві ідентичні заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абз. 10 ч. 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, які були зареєстровані в журналі вхідної кореспонденції 29.06.2023 року та 03.07.2023 року, які містили акт проведення обстеження сім`ї від 15.06.2023, проте був відсутній документ, що підтверджує факт здійснення догляду, а саме довідка про отримання (неотримання) соціальної допомоги за здійснення догляду відповідно до глави 7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України №345 від 19.06.2006 Про затвердження Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справи отримувачів усіх видів соціальної допомоги. Посилаючись на норми чинного законодавства, представник відповідача вважав дії ІНФОРМАЦІЯ_3 правомірними, відтак просив відмовити у задоволенні позову.
Позивачем подано відповідь на відзив (а.с. 61-62), в якому ОСОБА_1 вказав, що вважає помилковими доводи відповідача відносно того, що акт проведення обстеження сім`ї є підтвердженням факту надання постійного догляду, оскільки відповідно до п. 14 Постанови КМУ 859 від 23.09.2020 року зазначений акт є підтвердженням факту спільного проживання з особою, якій надаються соціальні послуги. Зазначав, що ним подано відповідачу акт обстеження на встановлення факту здійснення догляду, з висновку якого вбачається, що підтверджено факт здійснення позивачем догляду за матір`ю, який проігнорований відповідачем. Щодо неподання позивачем відповідачу довідки про отримання (неотримання) соціальної допомоги за здійснення догляду, зазначав, що норми чинного законодавства не містять підтвердження того, що вказана довідка є підтвердженням факту здійснення постійного догляду на непрофесійній основі. Зазнав, що ним оскаржується відмова у наданні відстрочки від призову саме на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, при чому позивач звертався до відповідача із заявами про надання відстрочки від призову на підставі саме абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Таким чином, позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача надіслав заперечення (а.с. 66-67зворот), в якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю доказів порушення вимог чинного законодавства. В обґрунтування доводів заперечення надав пояснення, аналогічні поясненням, наданим у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 із заявами від 13.06.2023, 15.06.2023, 26.06.2023 та 03.07.2023 звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 про надання відстрочки від призову на підставі абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (а.с.22-30). До зазначених заяв позивачем були додані копії: власного паспорта, копію паспорта ОСОБА_2 , копію свідоцтва про народження, висновку ЛКК форма №084-4/о від 06.06.2023, довідки №02-35/2009 від 07.06.2023, довідки 02-35/216 від 14.06.2023, копію акта проведення обстеження сім`ї №6 від 15.06.2023, копію акта обстеження на становлення факту здійснення догляду від 13.06.2023 (а.с.5-10,16-19,21).
Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_1 (а.с.10) батьком позивача записаний ОСОБА_4 , який згідно свідоцтва про смерть сер. НОМЕР_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.12). Матір`ю позивача у свідоцтві про народження записана ОСОБА_2 .
Згідно довідки виконавчого комітету Роменської міської ради №02-35/209 від 07.06.2023 (а.с.16) позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 зі своєю матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно довідки комітету Роменської міської ради №02-35/216 від 14.06.2023 (а.с.17) позивач проживає разом із своєю матір`ю та здійснює догляд за нею.
Згідно акта обстеження на встановлення факту здійснення догляду від 13 червня 2023 року (а.с.18) уповноваженими представниками соціальних служб підтверджено факт здійснення догляду ОСОБА_1 за Михайленко Р.І.
Згідно акта проведення обстеження сім`ї №6 від 15.06.2023 (а.с.19) встановлено, що особа, якій надаються соціальні послуги на непрофесійній основі проживає разом із фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Соціальні послуги з догляду надаються щоденно.
Відповідно до висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 06.06.2023 (а.с.21), ОСОБА_2 встановлено діагноз церебральний атеросклероз, ХПМК ІІІ ступеню, грубе порушення статики та ходи, стійкий цефалгічний синдром. Розлад особистості та поведінки внаслідок ушкодження головного мозку з когнітивними порушеннями. ОСОБА_2 є невиліковно хворою, через хронічні порушення функцій організму потребує постійного стороннього догляду та не здатна до самообслуговування.
У відповідь на заяви позивача від 13.06.2023, 15.06.2023, 26.06.2023 та 03.07.2023 відповідач листом від 05.07.2023 №8/3388 повідомив позивача про те, що якщо військовозобов`язаний має дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, то у випадку наявності у таких осіб з інвалідністю інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати, не буде мати право на відстрочку від мобілізації відповідно до норм абзацу 11 частини першої статті. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (а.с.42-43).
Не погоджуючись з наданою відповіддю відповідача листом від 05.07.2023, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним відносинам, суд вказує наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон - №2232-ХІІ), згідно з частинами першою, третьої статті 1 якого захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ) в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово було продовжено та станом на час розгляду справи триває.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Отже, беручи до уваги , що на час розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану.
За приписами частини першої статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так відповідно до абзацу другого частини першої статті 22 Закону №3543-XII у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ (зі змінами згідно із Законом №3161-IX) передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації. Зокрема, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду (абзац десятий частини першої у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. Станом на сьогодні така підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації передбачена пунктом 9 частини першої статті 23 цього Закону).
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (далі - Положення №154), органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
За змістом положень пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань; видають необхідні довідки та інші документи.
Згідно з пунктом 11 Положення №154 у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік. Схожі норми передбачені цим пунктом у редакції чинній на час розгляду справи.
Правилами військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, зокрема повинні: особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час. З метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації особа повинна надати військово-обліковий документ та інші документи, за результатами розгляду яких військовими органами комплектування та соціальної підтримки за місцем військового обліку приймається рішення про наявність або відсутність в особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Щодо наявності відповідного права вчиняється відповідна відмітка у військовому квитку або запис у посвідченні. Рішення (видача довідок, внесення відміток та записів у військово-облікові документи) органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, приймаються до громадян України (призовників, військовозобов`язаних), які перебувають на військовому обліку у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та підпорядкованих відділах.
Суд зазначає, що предметом спору у цій справі є розгляд і вирішення заяв позивача від 13.06.2023, 15.06.2023, 26.06.2023 та 03.07.2023 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу десятого частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, відповідно до якого, як вже зазначалось вище не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.
Станом на час розгляду справи така підстава для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації передбачена пунктом 9 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ, відповідно до якої не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
З аналізу цих норм як в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, так і в редакції чинній на час розгляду справи, слідує, що військовозобов`язаний має право на відстрочку від проходження військової служби, серед іншого, за таких умов, як:
1) наявність хворих матері/батька, які не обов`язково мають інвалідність;
2) батько/матір потребують постійного догляду;
3) потреба у здійсненні постійного догляду підтверджена висновком МСЕК або довідкою ЛКК закладу охорони здоров`я (у редакції чинній на час розгляду справи чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду).
Отже, зазначені норми не містить вимоги підтверджувати наявність, зокрема у своїх батьків, які потребують постійного догляду, інших працездатних членів сім`ї, чи додаткових підстав для надання відстрочки.
У цій справі позивач під час звернення до відповідача із заявами від 13.06.2023, 15.06.2023, 26.06.2023 та 03.07.2023 про надання відстрочки від призову на підставі абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію до заяв подав, зокрема, копію паспорта ОСОБА_2 , копію свідоцтва про народження, висновку ЛКК форма №084-4/о від 06.06.2023, довідки №02-35/2009 від 07.06.2023, довідки 02-35/216 від 14.06.2023, копію акта проведення обстеження сім`ї №6 від 15.06.2023, копію акта обстеження на становлення факту здійснення догляду від 13.06.2023 (а.с.5-10,16-19,21).
Наданими документами було підтверджено, що матір`ю позивача є ОСОБА_2 . Згідно довідок виконавчого комітету Роменської міської ради №02-35/209 від 07.06.2023 (а.с.16), №02-35/216 від 14.06.2023 (а.с.17) позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 зі своєю матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 та здійснює догляд за нею.
Актами обстеження на встановлення факту здійснення догляду від 13 червня 2023 року (а.с.18) та №6 від 15.06.2023 (а.с.19) уповноваженими представниками соціальних служб підтверджено факт здійснення догляду ОСОБА_1 за Михайленко Р.І. і що особа, якій надаються соціальні послуги на непрофесійній основі проживає разом із фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Відповідно до висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 06.06.2023 (а.с.21), ОСОБА_2 встановлено діагноз церебральний атеросклероз, ХПМК ІІІ ступеню, грубе порушення статики та ходи, стійкий цефалгічний синдром. Розлад особистості та поведінки внаслідок ушкодження головного мозку з когнітивними порушеннями. ОСОБА_2 є невиліковно хворою, через хронічні порушення функцій організму потребує постійного стороннього догляду та не здатна до самообслуговування.
Суд зазначає, що постійний догляд - це форма допомоги і підтримки, яка надається людям, які мають обмежені можливості або стан здоров`я, який вимагає постійного нагляду, допомоги і догляду в щоденних життєвих потребах. Тобто, такий догляд передбачає не матеріальну підтримку, а фізичну допомогу в щоденних життєвих потребах (для забезпечення безпеки, здоров`я та якісного життя людей з обмеженими можливостями, людьми похилого віку та хворими). Ця допомога може бути надана родинними членами, професійними доглядачами або медичними спеціалістами залежно від конкретної ситуації та потреби особи, яка потребує догляду.
Додатково позивач до матеріалів справи надав рішення Управління соціального захисту населення Роменської міської ради про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 26.06.2023 (а.с.20).
Вказані документи у повній мірі підтверджували право позивача на отримання відстрочки від мобілізації на підставі абзацу десятого частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, втім відповідач, за результатом розгляду заяв позивача, відмовив у наданні відстрочки позивач. У листі від 05.07.2023 №8/3388 відповідач вказав, що якщо військовозобов`язаний має дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, то у випадку наявності у таких осіб з інвалідністю інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати, не буде мати право на відстрочку від мобілізації відповідно до норм абзацу 11 частини першої статті. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Втім суд зауважує, що у заявах від 13.06.2023, 15.06.2023, 26.06.2023 та 03.07.2023 позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 про надання відстрочки від призову не на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (а.с.22-30), а на підставі абзацу 10 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яка, як вже зазначено вище, не містить вимоги підтверджувати наявність, зокрема у своїх батьків, які потребують постійного догляду, інших працездатних членів сім`ї, чи додаткових підстав для надання відстрочки, крім тих, що передбачені цією нормою.
Відповідач не надав оцінки факту здійснення позивачем постійного догляду саме за своєю матір`ю, поставивши у залежність отримання відстрочки від призову від наявності інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 .
Разом з тим така залежність абзацом 10 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію вимагалася лише щодо батька чи матері дружини/чоловіка.
Таким чином, наявність у позивача сестри (а.с.11), яка є невійськовозобов`язаною, чи інших осіб, не є підставою для відмови у наданні відстрочки позивачу, оскільки, як вже зазначалось вище, абз.10 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ не передбачає у випадку здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за хворою матір`ю такої умови як відсутність інших працездатних осіб, які зобов`язані утримувати особу, яка потребує постійного догляду.
При цьому докази на підтвердження наявності у позивача хворої матері, яка потребує постійного догляду, що підтверджено відповідним висновком ЛКК та здійснення саме позивачем догляду за матір`ю, позивачем були надані.
Відповідач не спростував вказане в ході судового розгляду.
Окрім того, відповідач не надав доказів того, що подані позивачем до заяв від 13.06.2023, 15.06.2023, 26.06.2023 та 03.07.2023 документи, видані з порушенням норм законодавства або є недійсними.
Посилання відповідача у відзиві на те, що позивач не надав довідку про отримання допомоги, суд не приймає до уваги, оскільки така обставина не була підставою під час прийняття оскаржуваної відмови. При цьому, як вже зазначалось вище позивачем до заяв про надання відстрочки було надано акт про встановлення факту здійснення догляду (а.с.18).
Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Відповідно до частин 1, 2 статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що в даному випадку ним виконано, а позивачем доводи відповідача не спростовано.
Позивачем під час розгляду справи доведено порушення відповідачем положень чинного законодавства, а відповідачем не доведено дотримання вимог статті 23 Закону №3543-XII.
Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд дійшов висновку, що відмова позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яка викладена у листі №8/3388 від 05.07.2023 не узгоджується із вказаними вище вимогами законодавств, така відмова не відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 КВАС України, є протиправною та підлягає скасуванню.
Разом із тим, вирішуючи питання про обрання способу захисту порушеного права позивача, суд враховує, що відповідач, приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяв позивача про відстрочку, надав оцінку лише підставам для відстрочки від призову під час мобілізації, встановленим абзацом 11 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ, залишивши поза увагою оцінку підстав для відстрочки, встановлених абзацом 10 частини першої цієї статті, саме на підставі якої і просив позивач розглянути його заяви.
За вказаних вище обставин, за умови не надання оцінки та не встановлення певних обставин суб`єктом владних повноважень за результатами розгляду поданих заяв позивача, зокрема, на відповідність вимогам абзацом 10 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ, та не прийняття відповідачем рішення з цих підстав, позовні вимоги про зобов`язання зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, та внести відповідний запис про відстрочку до військово-облікового документа ОСОБА_1 є передчасними та не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За таких обставин, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви позивача від 13.06.2023, 15.06.2023, 26.06.2023 та 03.07.2023 про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та прийняти відповідне рішення, за результатом їх розгляду з урахуванням висновків суду.
Крім того, вимога про встановлення факту того, що ОСОБА_1 здійснює догляд за своєю хворою матір`ю, ОСОБА_2 , 23.09.1939, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я №080-4/о №46 від 06.06.2023 потребує постійного догляду є неналежним способом захисту у цій справі, оскільки така вимога охоплюються вимогою про визнання протиправною оскаржуваної відмови та зобов`язання відповідача вчинити дії. При цьому зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви позивача від 13.06.2023, 15.06.2023, 26.06.2023 та 03.07.2023 про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та прийняти відповідне рішення, за результатом їх розгляду з урахуванням висновків суду, за такого правового регулювання та встановлених у цій справі обставин є належним, достатнім та ефективним способом захисту прав позивача у цій справі.
В контексті вказаного суд відмовляє у задоволенні вказаної частини позовних вимог.
Щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, суд зауважує, що підстави для закриття провадження у справі передбачені статтею 238 КАС України, відповідно до частини 1 якої суд закриває провадження у справі:
1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;
2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;
3) якщо сторони досягли примирення;
4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;
5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;
6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;
7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;
8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Таким чином, закриття провадження у справі з підстав відсутності доказів порушення вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим відповідач просить закрити провадження у справі, норми КАС України не містять, а наявність підстав, передбачених ст.238 КАС України для закриття провадження у цій справі судом не встановлено.
Відтак, підстави для задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відсутні.
Згідно з частиною 1статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок протиправної відмови суб`єкта владних повноважень, і спір по суті вирішено на користь позивача.
Враховуючи викладене, вбачається стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача в рахунок повернення сплачений під час подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1073,60коп.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладеної у листі за №8/3388 від 05.07.2023 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 повторно розглянути заяви позивача від 13.06.2023, 15.06.2023, 26.06.2023 та 03.07.2023 про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі абзаці 10 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та прийняти відповідне рішення, за результатом їх розгляду з урахуванням висновків суду.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення сплачений під час подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1073,60коп.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 10.11.2025.

Суддя І.Г. Шевченко