Справа № 260/6285/25
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2025 року м. Ужгород№ 260/6285/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Плеханова З.Б. розглянувши у письмовому проваджені адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 )

про визнання протиправним та скасування рішення про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) (далі відповідач), яким просить:

- Визнати протиправним та скасувати Рішення НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про відмову у перетинанні державного кордону України від 03.07.2023 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.04.2025 року ТОВ «НІК» отримало статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, так як має всі необхідні для цього критерії. Даний факт підтверджується Витягом з наказу Міністерства енергетики №162 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування енергетики та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період».

30.06.2025р ТОВ «НІК» на підставі вищезгаданого Витягу з наказу Міністерства енергетики №162 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування енергетики та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період», забронювало ОСОБА_1 з наданням відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації строком до 05.04.2026 року.

В подальшому 30.06.2025 року ТОВ «НІК» видало Наказ №04/к/ тм про відрядження ОСОБА_1 до с. Орехова (Республіка Словаччина), з 02.07.2025 року по 04.07.2025 року з метою проведення зустрічей з можливим подальшим укладенням договору про сумісну співпрацю. У додаток до вищенаведеного наказу ТОВ «НІК», позивач отримав посвідчення про відрядження терміном на три дні. Крім цього, ОСОБА_1 отримав відповідне запрошення від керуючого директора товариства SMART Group Trade Бороздінова Едуарда, з яким повинні були відбутися переговори щодо подальшої співпраці та співробітництва з ТОВ «НІК».

Однак, інспектором прикордонної служби вищої категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 , 03 липня 2025 року позивачу було відмовлено у виїзді з України громадянину України. Як вбачається з оскаржуваного рішення, причиною відмови у перетині державного кордону є відсутність підстав для перетину державного кордону згідно статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Правила перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою КМУ №57 від 27.01.1995 року, так як вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль необхідні документи, які дають право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного стану.

Позивач не погоджується з Рішенням інспектора прикордонної служби про відмову у перетині кордону від 03.07.2025р., вважає його незаконним та необґрунтованим, вважаючи що при перетині кордону він надав всі необхідні документи, які підтверджували законність його виїзду у відрядження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 відкрито спрощене позовне провадження у адміністративній справі, якою зобов`язано відповідача надати суду в термін 7 днів з дня отримання даної ухвали: всі документи , які надав позивач для перетину кордону 03.07.2025 року.

19 серпня 2025 року на виконання вимог суду відповідачем подано витребовувані докази.

28 серпня 2025 року від НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) надійшов відзив на позов, відповідно до якого зазначено, що рішення про відмову в перетині державного кордону має одноразовий характер (акт індивідуальної дії). Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

В рішенні НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 03 липня 2025 року інспектором прикордонної служби вищої категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » штаб-сержантом ОСОБА_3 позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України.

Щодо причин відмови у оскаржуваному рішенні чітко зазначено: «… громадянину ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону згідно статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правил перетинання державного кордону України затвердженими постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року, так як вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль необхідні документи, які дають право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного стану». Таким чином, позовні вимоги позивача, щодо протиправності та скасування рішення інспектора прикордонної служби вищої категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » штаб-сержанта ОСОБА_4 , є помилковими та безпідставними, оскільки службові особи НОМЕР_1 прикордонного загону діяли в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

У зв`язку з вищенаведеним, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

02 вересня 2025 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій останній зазначив, що відповідач ні під час прийняття рішення про відмову у перетині кордону, ні безпосередньо у відзиві на позовну заяву не зазначив конкретно, які саме необхідні документи, крім вищезазначених, потрібно позивачу для виїзду з України у відрядження в умовах дії правового режиму воєнного стану. Така абстрактна і необ`єктивна позиція ставить під сумнів дотримання співробітниками Державної прикордонної служби принципу законності та правової визначеності.

Обставина встановлені судом

05.04.2025 року ТОВ «НІК» отримало статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, , що підтверджується витягом з наказу Міністерства енергетики №162 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування енергетики та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період».

02.06.2025 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІК» на посаду менеджера проектів, що підтверджується трудовим договором №33 та наказом про прийняття на роботу №81- К-НК -000398.

30.06.2025 року ТОВ «НІК» видало Наказ №04/к/ тм про відрядження ОСОБА_1 до с. Орехова (Республіка Словаччина), з 02.07.2025р. по 04.07.2025р. з метою проведення зустрічей з можливим подальшим укладенням договору про сумісну співпрацю.

Крім цього, ОСОБА_1 отримав відповідне запрошення від керуючого директора товариства SMART Group Trade Бороздінова Едуарда, з яким повинні були відбутися переговори щодо подальшої співпраці та співробітництва з ТОВ «НІК».

03.07.2025 року ОСОБА_1 прибув до в міжнародного пункту пропуску для пішохідного сполучення «малі Селменці» з метою здійснити перетинання державного кордону на виїзд з України.

Для здійснення прикордонного контролю позивач надав посадовій особі Державної прикордонної служби України такі документи:

- Паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 НОМЕР_3 ;

- Трудовий договір №33 від 02.06.2025 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 приймається на роботу до ТОВ «НІК» на посаду менеджер (управитель) проектів;

- Наказ про відрядження №04/к/тм від 30.06.2025 року;

- Військово-обліковий документ «Резерв+» (чинний до 05.04.2026; № у Реєстрі «Оберіг»: 8).

- Запрошення від керуючого директора товариства SMART Group Trade Бороздінова Едуарда від 30.06.2025 року;

- Посвідчення про відрядження

- бланк для відміток про вибуття у відрядження, прибуття в пункти призначень, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи.

03 липня 2025 року, інспектором прикордонної служби вищої категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) штаб сержантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 з причини: Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадянина України ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та «Правила перетинання державного кордону громадянами України» затвердженими постановою КМУ №57 від 27.01.1995 року, так як вищезазначений громадянин не надав на паспортний контроль необхідні документи, які дають право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного часу.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, тому звернувся із цим позовом до суду.

Мотиви та норми права застосовані судом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Зазначене кореспондується також з положеннями ст. 1 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21.01.1994 №3857-XII (далі - Закон №3857). При цьому вказаною статтею також передбачено, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону України Про правовий режим воєнного стану).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ.

Пунктом 3 Указу №64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

У подальшому воєнний стан неодноразово був продовжений відповідними Указами Президента України, він діє і донині.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

З вказаного можна зробити висновок про те, що станом на час виникнення спірних у даній справі відносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством.

Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" 3857-XII регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративну процедуру".

Згідно зі статтею 3 Закону України № 3857-XII перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 вказаного Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України № 3857-XII та інших законів України.

На виконання статті 3 Закону України № 3857-XII постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 № 724) затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Правила перетинання державного кордону громадянами України), які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Правила перетину державного кордонуну містять вичерпний перелік осіб, які мають право на підставі відповідних документів на перетину державного кордону України , де відсутній позивач-на підставі зазначених ним документів- як особа , яка має право на перетину державного кордону у воєнний час.

Суд зазначає, що форма рішення про відмову в перетині державного кордону, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05 червня 2023 року № 457.

Зміст та форма оскаржуваного рішення повністю відповідає даному нормативному акту.

Що стосується твердження позивача про необґрунтованість рішення про відмову в перетині державного кордону, то суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом, розгляд питань, що пов`язані із в`їздом чи виїздом осіб в Україну чи за її межі є виключною компетенцію посадових осіб державної прикордонної служби та її посадових осіб, в тому числі прийняття рішень про відмову в перетині державного кордону.

При цьому, при прийнятті рішення законодавець визначив умову, - обґрунтованість рішення.

У даному випадку питання обґрунтованості рішення слід трактувати не як опис підстав у самому рішенні, форма якого цього не передбачає. Суд вважає, що поняття обґрунтованості рішення про відмову в перетині державного кордону в контексті спірних правовідносин означає, що воно повинно ґрунтуватись на вимогах закону, що в даному випадку є доведеним зі сторони відповідача.

Суд звертає увагу, що враховуючи вимоги законодавства, рішення про те, чи підтвердила особа мету поїздки оцінюється виключно посадовою особою державної прикордонної служби (дискреційні повноваження).

З цих же підстав суд зауважує, що віднесення ТОВ «НІК» (суб`єкт господарювання, у якому працює позивач) до критично важливих для сфер функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період та бронювання у зв`язку із цим позивача не є безумовною підставою для виїзду такої особи за кордон, оскільки таке рішення приймається виключно посадовими особами державної прикордонної служби в кожному конкретному випадку, на підставі повного пакету поданих документів.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що оскаржуване рішення відповідача від 03.07.2025 про відмову у перетині державного кордону позивачу ОСОБА_1 є актом індивідуальної дії, яке прийняте інспектором прикордонної служби вищої категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) штаб сержантом ОСОБА_2 на виконання владних управлінських функцій, яке стосується прав або інтересів позивача та дія якого вичерпується його виконанням. Таким чином, скасування чи не скасування вказаного акта індивідуальної дії у судовому порядку не захищає прав та інтересів позивача, оскільки оскаржуване рішення вичерпало свою дію.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем дотримано.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У силу приписів ст. 139 КАС України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 14 частиною 1, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова