Справа № 380/19623/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 380/19623/24 пров. № А/857/37708/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Селіванова А.Г.;

від відповідача - Гурняк О.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.06.2025р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+» до Головного управління ДПС у Львівській обл. про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску (суддя суду І інстанції: Москаль Р.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 44 хв. 06.06.2025р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: 16.06.2025р.),-

В С Т А Н О В И В:

20.09.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Авіон+» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити пропущений строк звернення до суду із розглядуваним позовом;

визнати протиправною та скасувати прийняту відповідачем Головним управлінням /ГУ/ ДПС у Львівській обл. вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 16654/13-01-24-10 від 18.07.2023р.;

визнати протиправним та скасувати прийняте відповідачем ГУ ДПС у Львівській обл. рішення № 16656/13-01-24-10 від 18.07.2024р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску (Т.1, а.с.1-13).

Ухвалою суду від 18.11.2024р. поновлено пропущений строк звернення до суду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (Т.3, а.с.236 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.06.2025р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 16654/13-01-24-10 від 18.07.2023р., рішення № 16656/13-01-24-10 від 18.07.2023р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; вирішено питання про розподіл судових витрат (Т.4, а.с.87-98).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Львівській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (Т.4, а.с.146-153).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновок суду про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду є передчасним і таким, що не відповідає усталеній судовій практиці щодо оцінки поважності підстав (причин) несвоєчасного звернення до суду.

Також порушення процедури призначення та проведення перевірки не можуть слугувати самостійними підставами для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування рішень податкового органу за умови допуску до проведення перевірки.

Водночас, підставою для скасування рішень відповідача є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятих за результатами перевірки рішень.

Судом не вказано, яким чином обставини призначення та проведення перевірки в період дії мораторію, встановленого п.52-2 підрозд.10 розділу XX ПК України, вплинули на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, з врахуванням факту допуску до проведення перевірки та відсутністю будь-яких заперечень щодо підстав проведення перевірки з боку платника. Проведення перевірки в період дії карантину об`єктивно не могло вплинути на правильність висновків контролюючого органу щодо встановлених порушень, які стали підставою для винесення спірних рішень.

Також наголошує на тому, що перевіркою повноти відображення у звітності за період з 01.10.2018р. по 30.09.2021р. сум нарахованої заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, встановлено, що TзOB «Авіон+» допущено порушення вимог п.2 ст.6, п.1 ст.7, ст.8, п.2 ст.9 Закону України № 2464-VI від 08.07.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині неутримання та неперерахування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із нарахованого (виплаченого) доходу фізичним особам, залученим до роботи у вихідні дні, на загальну суму 21439336 грн. 36 коп., в результаті чого перевіркою донараховано єдиного внеску за період з 01.10.2018р. по 30.09.2021р. на загальну суму 47166540 грн.

Вказані порушення залишилися поза увагою суду, чим порушено приписи ст.ст.72, 90, 211, 242, 244, 246 КАС України.

Позивач ТзОВ «Авіон+» скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення, яке також відповідає усталеній судовій практиці по наведеній категорії справ (Т.4, а.с.172-182).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представників позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідач ГУ ДПС у Львівській обл. прийняв наказ № 3865-ПП від 12.11.2021р. «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Авіон+» ()», відповідно до якого заплановано проведення перевірки з 29.11.2021р. тривалістю 20 робочих днів за період діяльності з 01.10.2018р. по 30.09.2021р. з метою дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби та за період діяльності з 01.10.2018р. по 30.09.2021р. щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

Правовою підставою призначення документальної планової виїзної перевірки зазначено пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.ст.77, 82 ПК України. Фактичною підставою призначення документальної планової виїзної перевірки зазначено план-графік проведення документальних планових перевірок платників податків на 2021 рік (Т.1, зворот а.с.29).

За результатами перевірки складено Акт № 734/13-01-07-05/40110917 від 19.01.2022р. про результати документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Авіон+» за період діяльності з 01.10.2018р. по 30.09.2021р., з метою дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби та за період діяльності з 01.10.2018р. по 30.09.2021р. щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Т.1, а.с.31-119).

Згідно висновків перевірки виявлено порушення ТзОВ «Авіон+» приписів п.2 ст.6, п.1 ст.7, ст.8, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині неутримання та неперерахування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із нарахованого (виплаченого) доходу фізичним особам, залученим до роботи у вихідні дні, на загальну суму 21439336 грн. 36 коп., в результаті чого донараховано єдиний внесок за період з 01.10.2018р. по 30.09.2021р. в розмірі 4716654 грн.

Не погодившись з висновками Акта перевірки, позивач подав заперечення від 31.01.2022р. (Т.1, а.с.120-131).

За наслідком розгляду заперечень ГУ ДПС у Львівській обл. скерувало на адресу платника податків лист № 3786/6/13-01-07-05 від 14.02.2022р., відповідно до якого постійно діючою комісією з розгляду спірних питань ГУ ДПС у Львівській обл. прийнято рішення: висновки Акту перевірки № 734/13-01-07-05/40110917 від 19.01.2022р. є правомірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства; викладені в запереченні ТзОВ «Авіон +» № 19 від 31.01.2022р. аргументи не спростовують висновків акту перевірки, подані заперечення належить залишити без задоволення (Т.1, а.с.132 і на звороті).

На підставі висновків перевірки відповідач прийняв наступні рішення:

рішення № 2864/13-01-07-16 від 16.02.2022р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до якого ТзОВ «Авіон+» нараховано штрафні санкції в розмірі 2358327 грн. (Т.1, а.с.133);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 2862/13-01-07-16 від 16.02.2022р., згідно з яким ТзОВ «Авіон+» визначено недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску на суму 4716654 грн. (Т.1, а.с.134).

Позивач оскаржив спірні рішення відповідача в адміністративному порядку до ДПС України (Т.1, а.с.135-147).

За результатами розгляду скарги ДПС України прийняло рішення № 5070/6/99-00-06 02-01-06 від 01.06.2022р., яким скасовано рішення № 2864/13-01-0716 від 16.02.2022р. та вимогу № 2862/13-01-07-16 від 16.02.2022р. Підставою такого скасування слугувало недотримання податковим органом вимог до форми вимоги та рішення, при цьому зобов`язано ГУ ДПС у Львівській обл. винести та направити платнику нові вимогу та рішення (Т.1, а.с.148-149).

У подальшому ГУ ДПС у Львівській обл. прийняло такі рішення:

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 16654/13-01-24-10 від 18.07.2023р. в сумі 4716654 грн. недоїмки (Т.1, а.с.151);

рішення № 16656/13-01-24-10 від 18.07.2023р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до якого за донарахування 4716654 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафні санкції в розмірі 2358327 грн. (Т.1, 150).

Вирішуючи наведений спір та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено порушення процедури проведення планової перевірки.

Зокрема, призначення ГУ ДПС у Львівській обл. в листопаді 2021 року (шляхом прийняття наказу № 3865-ПП від 12.11.2021р.) та проведення у листопаді-грудні 2021 року документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Авіон+», результати якої оформлено актом № 734/13-01-07-05/40110917 від 19.01.2021р., є протиправним. Проведена під час дії мораторію, встановленого п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, планова документальна виїзна перевірка є такою, що не породжує правових наслідків, оскільки така перевірка не повинна була відбутися в силу закону.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) № 16654/13-01-24-10 від 18.07.2023р. та рішення № 16656/13-01-24-10 від 18.07.2023р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийнято за наслідками такої перевірки та на підставі висновків акту перевірки, який є недопустимим доказом, через що не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

При цьому, суд не переходив до аналізу зафіксованих в такому акті перевірки обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, з огляду на сталу і послідовну практику Верховного Суду щодо предмету доказування в аналогічних спорах.

Також рішення суду не позбавляє відповідача можливості реалізувати свої контролюючі функції щодо перевірки платника податків у встановленому ПК України порядку та спосіб.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову є правильними, оскільки такі ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Із змісту заявленого позову слідує, що в основу заявлених позовних вимог ТзОВ «Авіон+» покладено сукупність різних правових підстав, які можна поділити на дві категорії:

процедурні, до яких відносяться порушення процедури призначення та проведення планової перевірки, а також недотримання порядку винесення спірних вимоги та рішення;

матеріальні заперечення порушення приписів п.2 ст.6, п.1 ст.7, ст.8, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині неутримання та неперерахування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із нарахованого (виплаченого) доходу фізичним особам, залученим до роботи у вихідні дні.

Як встановлено під час судового розгляду, на підставі наказу № 3865-ПП від 12.11.2021р. «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Авіон+» () відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача.

Відповідно до пп.19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України контролюючі органи, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За змістом пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Згідно із п.77.1 ст.77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному вебсайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Відповідно до п.77.2 ст.77 ПК України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування, затвердження плану-графіка та внесення змін до нього, а також перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Внесення змін до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на поточний рік допускається не частіше одного разу в першому та одного разу в другому кварталі такого року, крім випадків коли зміни пов`язані із змінами найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок.

Документальна перевірка платника податків, який був включений до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на поточний рік внаслідок внесення змін у такому році (інших ніж зміни найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок), може бути розпочата не раніше 1 липня поточного року в разі внесення змін до плану-графіка проведення документальних перевірок на поточний рік у першому кварталі такого року і не раніше 1 жовтня поточного року в разі внесення змін до плану-графіка проведення документальних перевірок на поточний рік у другому кварталі такого року.

Оновлений план-графік оприлюднюється на офіційному вебсайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 30 числа останнього місяця кварталу (у випадках змін найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок - до 30 числа місяця, що передує місяцю, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки).

Платники податків - юридичні особи, що відповідають критеріям, визначеним пунктом 44 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу, та у яких сума сплаченого до бюджету податку на додану вартість становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, а також самозайняті особи, сума сплачених податків яких становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки. Зазначена норма не поширюється на таких платників податків у разі порушення ними статей 45, 49, 50, 51, 57 цього Кодексу.

Пунктом 77.3 ст.77 ПК України передбачено, що забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов`язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати митних платежів, податків, зборів та єдиного внеску при виплаті (нарахуванні) доходів фізичним особам, податку з доходів фізичних осіб та зобов`язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (п.77.4 ст.77 ПК України).

За правилами п.77.5 ст.77 ПК України у разі планування перевірок одного й того самого платника податків контролюючими органами та органами державного фінансового контролю у звітному періоді такі перевірки проводяться зазначеними органами одночасно. Порядок координації проведення таких перевірок та залучення до перевірок інших органів, передбачених законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (п.77.6 ст.77 ПК України).

Законом України № 533-IX від 17.03.2020р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено, зокрема, пунктом 52-2, відповідно до якого установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу. Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня по 31 травня 2020 року та на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 30 березня 2020 року. Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період до 31 травня 2020 року. Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом. На період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до Закону України № 540-IX від 30.03.2020р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни, зокрема, до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України і абзац перший пункту 52-2 замінено сімома новими абзацами такого змісту: «Установити мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім: документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу. У зв`язку з цим абзаци другий четвертий слід вважати відповідно абзацами восьмим десятим.».

29.05.2020р. набрав чинності Закон України № 591-IX від 13.05.2020р. «Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким внесені зміни, зокрема до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України такого змісту: в абзаці першому слова та цифри «по 31 травня 2020 року» замінено цифрами та словами» 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)»; в абзаці восьмому слова та цифри «по 31 травня 2020 року» замінено цифрами та словами» 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)», а слова та цифри «до 30 березня 2020 року» - словами та цифрами «протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)»; в абзаці дев`ятому слова та цифри «до 31 травня 2020 року» замінено словами та цифрами «по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)»; в абзаці десятому слова та цифри «по 31 травня 2020 року» замінено цифрами та словам» 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Згідно із Законом України № 786-IX від 14.07.2020р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців», який набрав чинності з 08.08.2020р., внесено зміни до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, а саме: після абзацу першого доповнено новим абзацом такого змісту: «документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків»; у зв`язку з цим абзаци другий - одинадцятий вважати відповідно абзацами третім - дванадцятим; в абзаці третьому слово і цифри «підпунктом 78.1.8» замінено словами і цифрами «підпунктами 78.1.7 та 78.1.8»; в абзаці п`ятому слова «зберігання та транспортування» замінено словами «зберігання, транспортування та обігу».

Отже, законодавець шляхом внесення змін до ПК України запровадив мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020р. по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупинив на цей період проведення документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18.03.2020р. та не були завершеними.

Водночас, 04.10.2020р. набрав чинності Закон України № 909-ІХ від 17.09.2020р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (надалі - Закон № 909-ІХ), пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцевих положень» якого встановлено, що у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, надано право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, крім випадків, коли зазначене може призвести до обмеження конституційних прав чи свобод особи.

На виконання вказаного Закону КМ України прийняв постанову № 89 від 03.02.2021р. «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок», якою постановив скоротити строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення перевірок юридичних осіб, зокрема, тимчасово зупинених документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними; документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 Кодексу.

Таким чином, виникла суперечність між нормами ПК України та постановою КМ України № 89 від 03.02.2021р. в частині можливості здійснювати контрольні заходи шляхом проведення деяких видів перевірок у період з дня набрання чинності такої постанови по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби.

Спірні у цій справі правовідносини охоплюються сферою дії ПК України, який відповідно до приписів пункту 1.1 статті 1 цього Кодексу регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податкові відносини є окремим і самостійним різновидом відносин, урегульованих, окрім Конституції України, спеціальними актами законодавства за вичерпним і остаточним переліком, не належать ані до господарських відносин, ані до адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.

При цьому, за змістом ст.2 ПК України зміна його положень може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Тобто, зміна положень ПК України здійснюється виключно законами про внесення змін до цього Кодексу, відповідно зміна строків дії мораторію щодо проведення податкових перевірок може бути здійснено виключно шляхом прямого внесення змін до ПК України.

Крім того, статтею 5 ПК України врегульовано питання співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами. Так, згідно з пунктом 5.2 зазначеної статті у разі, якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відповідно до п.3.1 ст.3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України та підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених у статтях 85, 87 Конституції України. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Згідно з приписами ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України, зокрема, забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону; розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; організовує і забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України, митної справи; спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади.

Відповідно до ст.117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Аналогічні положення стосовно основних завдань Кабінету Міністрів України також містить у собі частина перша статті 2 Закону України № 794-VII від 27.02.2014р. «Про Кабінет Міністрів України» (надалі - Закон № 794-VII), де зазначено, що до основних завдань Кабінету Міністрів України належать, зокрема, забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики, політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; організація і забезпечення провадження зовнішньоекономічної діяльності, митної справи; спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю.

Згідно з п.1 ч.1 ст.20 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці, зокрема: забезпечує проведення державної економічної політики, здійснює прогнозування та державне регулювання національної економіки; забезпечує розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного та соціального розвитку; забезпечує проведення державної фінансової та податкової політики, сприяє стабільності грошової одиниці України; розробляє та схвалює Бюджетну декларацію, розробляє проекти законів про Державний бюджет України та про внесення змін до Державного бюджету України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; приймає рішення про використання коштів резервного фонду Державного бюджету України; організовує та забезпечує здійснення митної справи.

Відповідно до ч.1 ст.49 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Разом з тим, відповідно до статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Саме до повноважень Верховної Ради України, згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 85 Конституції України належить прийняття законів, затвердження Державного бюджету України та внесення змін до нього, контроль за виконанням Державного бюджету України, прийняття рішення щодо звіту про його виконання.

Виключно законами України встановлюється Державний бюджет України і бюджетна система України; система оподаткування, податки і збори; засади створення і функціонування фінансового, грошового, кредитного та інвестиційного ринків; статус національної валюти, а також статус іноземних валют на території України; порядок утворення і погашення державного внутрішнього і зовнішнього боргу; порядок випуску та обігу державних цінних паперів, їх види і типи (п.1 ч.2 ст.92 Конституції України).

Частиною 1 ст.96 Конституції України визначено, що Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період.

Постанова № 89 від 03.02.2021р. прийнята Кабінетом Міністрів України відповідно до п.4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 909-IX.

Відповідно до ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу /БК/ України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.10.2022р. у справі № 640/18646/21.

Законом № 909-IX, пунктом 4 розділу II «Прикінцеві положення» якого було надано право КМ України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, стосувався саме Державного бюджету України на 2020 рік.

Постанова КМ України № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» прийнята 03.02.2021р.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами ст.6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Законом № 909-IX не вносились зміни безпосередньо до ПК України, яким встановлено мораторій, а делеговано таке право КМ України. При цьому, темпоральні і галузеві межі такого делегування не визначені.

Разом з тим, сам Закон України «Про Державний бюджет України» як тимчасовий акт законодавства вичерпує свою дію закінченням календарного періоду на який його прийнято.

За вказаних обставин постанова КМ України № 89 від 03.02.2021р. прийнята не на підставі та не на виконання ПК України та законів з питань митної справи, у зв`язку з чим не може вважатися складовою податкового законодавства, а тому не підлягає застосуванню у питаннях, пов`язаних з оподаткуванням.

У свою чергу, відповідно до постанови КМ України № 211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» введено карантин.

В подальшому строк дії карантину неодноразово продовжувався відповідними постановами Уряду, а саме:

№ 1236 від 09.12.2020р. «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» - продовження дію карантину з 19.12.2020р. до 28.02.2021р.;

№ 104 від 17.02.2021р. «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 30.04.2021р. (період в який було прийнято оскаржуваний наказ);

№ 405 від 21.04.2021р. «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 30.06.2021р.;

№ 611 від 16.06.2021р. «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 31.08.2021р.

11.08.2021р. КМ України прийнято рішення про продовження адаптивного карантину, а також продовження режиму надзвичайної ситуації до 01.10.2021р., а постановою КМ України № 981 від 22.09.2021р. продовжено дію карантину до 31.12.2021р.

Також 15.12.2021р. КМ України прийнято постанову № 1336, якою продовжено карантин до 31.03.2022р.

Отже, КМ України на момент прийняття відповідачем наказу про проведення перевірки (12.11.2021р.) не приймалось рішення про завершення дії карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а відтак діяв мораторій на проведення документальних перевірок платників податків.

Таким чином, податковий орган, незважаючи на прийняття КМ України постанови № 89 від 03.02.2021р. «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок», не був наділений повноваженнями здійснювати проведення документальної перевірки з дотриманням вимог п.77.4 ст.77 ПК України.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, послідовно викладеною у численних судових рішеннях. Зокрема, у постановах від 01.09.2022р. у справі № 640/16093/21, від 12.10.2022р. у справі № 160/24072/21, від 28.10.2022р. у справі № 600/1741/21-а, від 21.12.2022р. у справі № 160/14976/21, від 22.02.2022р. у справі № 420/12859/21, від 17.05.2022р. у справі № 520/592/21, від 15.04.2022р. у справі № 160/5267/21, від 27.04.2022р. у справі № 140/1846/21, від 06.07.2022р. у справі № 360/1182/21, від 01.09.2022р. у справі № 640/16093/21, від 12.10.2022р. у справі № 160/24072/21, від 28.10.2022р. у справі № 600/1741/21-а, від 21.12.2022р. у справі № 160/14976/21, від 05.09.2023р. у справі № 440/6926/21, від 21.09.2023р. у справі № 420/5325/22, від 13.09.2023р. у справі № 300/629/22, від 27.09.2023р. у справі № 280/958/22.

Разом з тим, колегія суддів також враховує, що на час розгляду цієї справи постанова КМ України № 89 від 03.02.2021р. визнана протиправною та скасована рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 26.01.2022р., яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022р. в справі № 640/18314/21. Такий висновок судів у наведеній справі обумовлений тим, що КМ України не наділений повноваженнями щодо відновлення проведення податкових перевірок або скорочення строку дії обмежень, встановлених п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, позаяк мораторій встановлено нормативно-правовим актом, який має вищу юридичну силу та зміни до якого вносяться виключно шляхом внесення змін саме до цього Кодексу (ст.2 ПК України).

З урахуванням наведеного нормативно-правового обґрунтування, а також враховуючи єдність та послідовність практики Верховного Суду з цього питання, колегія суддів вважає, що проведення податковим органом перевірки на підставі постанови КМ України № 89 від 03.02.2021р. всупереч чинному і нескасованому мораторію на проведення перевірок є неправомірним.

Своєю чергою встановлення обставин щодо неправомірності проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої й було прийнято спірні рішення, є достатнім для висновку про їх протиправність.

Так, питання щодо впливу таких процедурних порушень на правомірність податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами проведення відповідної податкової перевірки, також вже неодноразово вирішувалось Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.12.2022р. у справах № 420/22374/21, № 540/5445/21, № 160/14248/21, від 28.10.2022р. у справі № 600/1741/21-а, від 12.10.2022р. у справі № 160/24072/21, від 01.09.2022р. у справі № 640/16093/21 Верховний Суд констатував, що проведення перевірки на підставі постанови КМ України № 89 (в умовах чинності п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України) є протиправним і тягне за собою наслідки у вигляді скасування прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.09.2021р. у справі № 816/228/17 доводи про неправомірність дій контролюючого органу, а саме невиконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками.

Враховуючи встановлений факт безпідставності та незаконності призначення документальної планової виїзної перевірки позивача, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності визнання протиправними та скасування спірних вимоги про сплату боргу (недоїмки) № 16654/13-01-24-10 від 18.07.2023р. та рішення № 16656/13-01-24-10 від 18.07.2023р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, як її прямого наслідку.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію, наведену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021р. у справі № 816/228/17 в аспекті того, що процедурні порушення під час призначення та/або проведення перевірки не можуть сприйматися як безумовне свідчення протиправності індивідуальних актів за наслідком такої перевірки, оскільки ці порушення мають оцінюватися через призму впливу наслідків процедурних порушень на необґрунтованість та помилковість висновків перевірки, за наведеного у пункті 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України правового регулювання, не спростовують по суті вищевказаних висновків. У вищенаведеній постанові від 08.09.2021р. у справі № 816/228/17 розглядалась ситуація, в якій відповідач мав право на проведення перевірки, але ним допущені процедурні порушення, в той час як у цій справі з огляду на дію мораторію перевірка не повинна була відбутися в силу норм ПК України.

Оскільки зазначене є самостійною підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних вимоги та рішення, колегія суддів не вдається до аналізу доводів апеляційної скарги щодо неповноти з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права через призму виявлених проведеною порушень.

В цьому контексті, оцінка щодо допущення порушення або його відсутність податкового законодавства, в тому числі правомірності формування показників податкової звітності, є передчасною, з огляду на те, що не виключається можливість призначення та проведення повторної перевірки після того як виникнуть законні підстави для проведення перевірок, які були обмежені встановленим мораторієм на їх проведення.

Також акт перевірки, отриманий в результаті документальної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч.2 ст.74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Отже, спірні вимога та рішення, прийняті на підставі незаконної перевірки, не можуть вважатися правомірними та підлягають скасуванню.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскільки проведена перевірка стосовно ТзОВ «Авіон+» відбулась усупереч законодавчій забороні, такі обставини тягнуть за собою протиправність вимоги та рішення, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Оскільки допущені контролюючим органом порушення вимог законодавства щодо проведення розглядуваної перевірки зумовлюють протиправність таких рішень, тому причин для переходу до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства, в апеляційного суду немає.

В частині дотримання позивачем строків звернення до суду із розглядуваним позовом колегія суддів враховує, що вказане питання було детально розглянуто судом першої інстанції.

Так, ухвалою суду від 25.09.2024р. було відмовлено в задоволенні клопотання ТзОВ «Авіон+» про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду; залишено без руху позовну заяву; запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви у десятиденний строк з дня одержання цієї ухвали шляхом скерування заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із обґрунтуванням поважності причин пропуску цього строку, а також докази на підтвердження викладених обставин (Т.3, а.с.204-205).

08.10.2024 до суду надійшло клопотання від представника позивача про продовження строку на усунення недоліків.

Суд ухвалою від 10.10.2024 продовжив позивачу встановлений ухвалою від 25.09.2024 року строк для усунення недоліків позовної заяви до 11.11.2024.

11.11.2024р. до суду надійшла заява позивача від 11.11.2024р. про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з підтверджуючими документами (Т.3, а.с.216-232).

Із долучених документів слідує, що згідно копії адвокатського запиту від 18.10.2024р. позивач повторно звернувся до ДП «Інформаційні судові системи» для підтвердження факту неотримання у своєму Електронному кабінеті процесуальних документів у справі № 380/3953/24 та підтвердження того, що позивач не видаляв жодних сповіщень. Листом-відповіддю на адвокатський запит технічна служба ДП «Інформаційні судові системи» підтвердила факт ненадсилання та неотримання ТзОВ «Авіон+» процесуальних документів по справі № 380/3953/24 у Електронному кабінеті в підсистемі ЄСІТС. Причинами ненадсилання ТзОВ «Авіон+» сповіщень та ухвал суду про призначення судових засідань у справі № 380/3953/24 є відсутність реєстрації кабінету фізичної особи - представника. Тобто, реєстрації електронного кабінету ТзОВ «Авіон+» для отримання сповіщень та ухвал суду в розділ «Повідомлення» Електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» виявилось недостатнім, необхідна реєстрація кабінету фізичної особи-представника, про що керівнику ТзОВ «Авіон+», як особі, яка не володіє спеціальними знаннями в галузі права та в галузі технічних знань, не було відомо.

Вказана обставина є наслідком технічних особливостей роботи Електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» , про які керівнику ТзОВ «Авіон+» не було відомо до моменту отримання зазначених відповідей.

Ухвалою суду від 18.11.2024р. відкрито провадження у справі. При цьому, суд визнав наведені обставини такими, що свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду, тому клопотання позивача підлягає задоволенню, а пропущений строк поновленню (Т.3, а.с.236 і на звороті).

У подальшому відповідач ГУ ДПС у Львівській обл. подав клопотання від 04.12.2024р., в якому просив суд залишити позовну заяву без розгляду по причині пропуску строку звернення до суду без поважних причин (Т.4, а.с.1-3).

Позивач скерував заперечення від 10.03.2025р. на заяву про залишення позову без розгляду, в якому навів додаткові пояснення щодо аргументів відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду та виклав власні аргументи про поважність причин пропуску цього строку (Т.4, а.с.52-57).

Ухвалою суду від 21.03.2025р. відмовлено у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Львівській обл. про залишення позову ТзОВ «Авіон+» без розгляду. При цьому суд виснував про те, що на стадії відкриття провадження у цій справі суд надавав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, в т.ч. щодо підготовки обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду. Ухвалою від 18.11.2024р. суд визнав поважними причини пропуску ТзОВ «Авіон+» строку звернення до суду з цим позовом та поновив його. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду стосуються обставин, що вже були оцінені судом на стадії відкриття провадження у цій справі та свідчать про незгоду з цим рішенням суду. З огляду на зміст аргументів сторін з цього питання, що деталізовані в заявах від 24.12.2024р. та 10.03.2025р., суд не убачав підстав змінювати власне рішення про визнання поважними причин пропуску ТзОВ «Авіон+» строку звернення до суду.

Окрім цього, наведені позивачем обставини, які перешкодили своєчасному зверненню до суду із розглядуваним позовом, є об`єктивними і підтверджені позивачем документально, а тому суд першої інстанції підставно та обґрунтовано визнав їх поважними.

Зокрема, 20.02.2024р. позивач подано до Львівського окружного адміністративного суду первинний позов про визнання протиправними рішень податкового органу.

Ухвалою суду від 23.02.2024р. було відкрито провадження у справі № 380/3953/24.

В подальшому ухвалою суду від 16.05.2024р. позовну заяву було залишено без розгляду через неявку позивача до суду (Т.4, а.с.41-44).

У зв`язку з викладеним позивач повторно звернувся з адміністративним позовом в цій справі, при цьому просив суд поновити процесуальний строк на звернення до суду.

Причиною такої ситуації слугувало те, що позивачу не було відомо про призначення судових засідань у справі № 380/3953/24, оскільки ним не отримувались будь-які повідомлення (повістки) про судові засідання у цій справі як через ЄСІТС, так і засобами поштового зв`язку.

Факт неотримання будь-яких процесуальних документів у справі № 380/3953/24 в Електронному кабінеті в підсистемі Електронний суд системи ЄСІТС підтверджується технічною службою ДП «Інформаційні судові системи» (Т.3, а.с.226, 227-232).

Враховуючи непідтвердження в судовому засіданні обставин, якими контролюючий орган обґрунтував свої твердження про порушення позивачем строку звернення до суду та відсутність поважних причин такого пропуску, правових підстав для залишення позову ТзОВ «Авіон+» колегія суддів не убачає.

Приймаючи до уваги зазначені обставини справи, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскільки проведена перевірка стосовно ТзОВ «Авіон+» відбулась усупереч законодавчій забороні, такі обставини тягнуть за собою протиправність спірних вимоги та рішення, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Таким чином, заявлений позивачем позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, зазначені в позовній заяві, заперечення відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений судом спосіб.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ДПС у Львівській обл.

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2025р. в частині зупинення дії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.06.2025р. в адміністративній справі № 380/19623/24 належить визнати такою, що втратила чинність (Т.4, а.с.164-166).

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.06.2025р. в адміністративній справі № 380/19623/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління ДПС у Львівській обл.

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2025р. в частині зупинення дії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.06.2025р. в адміністративній справі № 380/19623/24 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного судового рішення: 10.11.2025р.