Справа № 380/8764/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

10 листопада 2025 рокуСправа № 380/8764/20 пров. № А/857/30308/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові заяву Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу про відвід визначеного складу суду у справі за позовом Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу до Кам`янка-Бузької міської ради про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебуває справа за апеляційною скаргою Кам`янка-Бузької міської ради (далі Міська рада) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5 червня 2025 року (далі Рішення суду) у справі за позовом Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу (далі Представництво) до Міської ради про визнання протиправними та скасування рішень.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2025 визначено наступний склад суду: головуючий суддя Обрізко І.М., судді Іщук Л.П., Пліш М.А.

Ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 відкрито апеляційне провадження та призначено вказану справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 5 листопада 2025 року о 10:00 год.

На адресу суду надійшов відзив, в якому Представництво заявило про відвід визначеному складу суду у зв`язку з невмотивованим поновленням строку на апеляційне оскарження (далі Заява). Вказує, що заява відповідача про поновлення строку апеляційного оскарження Рішення суду не містила підстав для поновлення строку апеляційного оскарження чи поважних причин, які унеможливили вчасне подання апеляційної скарги (ці причини повинні бути об`єктивними, незалежними від волі особи та підтвердженими належними доказами).

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2025 року Заяву Представництва визнано необґрунтованою. Питання про вирішення відводу передано колегії суддів, яка не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025, визначено наступний склад суду для розгляду зазначеної Заяви: головуючий суддя Качмар В.Я., судді Гудим Л.Я., Онишкевич Т.В.

Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС суддя, якому передано заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження

Перевіривши матеріали справи, дослідивши наведені у заяві доводи, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з наступних підстав.

Частина перша статті 36 КАС передбачає, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 КАС.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 39 КАС відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 40 КАС питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 у рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) «Ветштайн проти Швейцарії» викладено правовий висновок відповідно до якого суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами.

У рішенні ЄСПЛ від 09.11.2009 у справі «Білуха проти України» зазначено, що у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Відповідно до Основних принципів незалежності судових органів (схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985), незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її. При цьому, не повинно мати місця неправомірне чи несанкціоноване втручання в процес правосуддя.

Згідно з Бангалорськими принципами діяльності судді, затверджених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, суддя повинен виконувати свою професійну функцію незалежно, виходячи з власної оцінки фактів та відповідно до свідомого розуміння закону, не зважаючи при цьому на будь-які зовнішні впливи, стимули, тиски, загрози чи втручання, прямі або непрямі, хоч би від кого вони йшли і хоч би якими були їхні причини.

З аналізу практики ЄСПЛ, вбачається, що останнім визначено концептуальні підходи до тлумачення статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

На думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової цього поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлено наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказано, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що для відведення судді від розгляду справи необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість чи порушення принципу безсторонності. Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

З аналізу поданої позивачем Заяви вбачається, що основною підставою для відводу є невмотивоване, на думку позивача, поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як передбачено статтею 295 КАС апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Відповідно до статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Проте право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким як строки давності, обмеження доступу неповнолітніх і осіб, що страждають психічними розладами, тощо (рішення Європейського суду з прав людини у справі З та інші проти Сполученого Королівства ).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Проте, як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Європейський Суд також вказав на те, що обмеження права на суд не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 року у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року апеляційну скаргу Міської ради залишено без руху у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження.

З матеріалів справи слідує, що оскаржене судове рішення проголошено 05.06.2025 року, повне судове рішення складено 11.06.2025, отримано скаржником 11.06.2025 о 20:07 через електронний кабінет.

Апеляційну скаргу подано 16.07.2025 через підсистему «Електронний суд», тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Скаржником подано заяву про поновлення строку апеляційного оскарження, яка обґрунтована тим, що копія оскарженого судового рішення доставлена в електронний кабінет скаржника 11.06.2025 о 20:07, відповідно отриманим вважається 12.06.2025. Зазначає, що представник Міської ради з 13.06.2025 по 29.06.2025 перебувала у відпустці. Покликається також на проблеми у роботі підсистеми «Електронний суд», у зв`язку із чим апеляційну скаргу вдалося сформувати лише 16.07.2025.

Ухвалою від 21 жовтня 2025 року визнано поважними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені в заяві про поновлення строку апеляційного оскарження Міської ради та поновлено строк на апеляційне оскарження і відкрито апеляційне провадження.

Верховний Суд при вирішенні питання правильності застосування норм процесуального права у постанові від 22 грудня 2022 року у справі № 300/4062/21 та від 31 жовтня 2024 року у справі № 300/3345/24, дійшов наступних висновків: «При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Слід також врахувати, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції (Постанова Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22).

З урахуванням наведеного, зважаючи на незначний пропуск строку апеляційного оскарження, а також наведені скаржником обставини та подані в їх підтвердження докази, при вирішенні питання про поновлення процесуального строку судом апеляційної інстанції обґрунтовано враховано принцип пропорційності між дотриманням процесуальних обов`язків та забезпеченням ефективного доступу до правосуддя, що узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, відповідно до якої процесуальні норми повинні застосовуватися без надмірного формалізму та невиправданого обмеження доступу до суду.

З огляду на викладене, враховуючи мотиви відводу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи Заяви не підтверджуються належними та допустимими доказами та не свідчать про наявність обґрунтованого сумніву щодо неупередженості та об`єктивності визначеного складу суддів при розгляді даної справи, відтак у задоволенні вказаної Заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 31, 36, 40, 309, 310, 321, 325, 328 КАС, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу про відвід визначеного складу суду у справі № 380/8764/20 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич