Справа № 380/15111/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморний О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу без повідомлення сторін за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити дії,-

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо не виключення військовослужбовця ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 24.04.2025 року за №57, за яким позивач як особа офіцерського складу Збройних Сил України звільнений з військової служби у відставку на підставі підпункту «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати уповноважену особу військової частини № НОМЕР_1 видати наказ по стройовій частині, яким виключити зі списків особового складу військової частини № НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , звільненого у відставку відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 24.04.2025 року за №57 за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати уповноважену особу військової частини № НОМЕР_1 провести усі належні розрахунки відносно старшого лейтенанта ОСОБА_1 , стосовно якого видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 24.04.2025 року за №57 за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати уповноважену особу військової частини № НОМЕР_1 не пізніше наступного дня після виключення старшого лейтенанта ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 направити усі документи персонального обліку та припис відносно старшого лейтенанта ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач, ОСОБА_1 , обґрунтовує свої вимоги наступними фактичними обставинами та доводами. Позивач зазначає, що він призваний на військову службу 07.03.2022 року та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . В подальшому, у зв`язку зі службовою необхідністю, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (№37 від 03.09.2024) та продубльованим наказом командира військової частини НОМЕР_1 (№257 від 04.09.2024), Позивача звільнено від займаної посади та виведено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 . Цей статус визначав, що хоча Позивач фактично підпорядковувався командиру ВЧ НОМЕР_2 , він продовжував перебувати на всіх видах забезпечення та у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка виступала його утримувачем.

28.02.2025 року госпітальною військово-лікарською комісією (КНП «Збаразька центральна лікарня») Позивачу видано свідоцтво про хворобу №7/1, яким його визнано непридатним до військової служби. Ця постанова військово-лікарської комісії, що є обов`язковою до виконання, 12.03.2025 року належним чином перевірена та затверджена вищим органом експертизи Центральною військово-лікарською комісією, що надало їй статусу остаточного рішення. На підставі цього чинного та неспростованого висновку, командиром військової частини НОМЕР_2 (в розпорядженні якого перебував Позивач) 24.04.2025 року видано наказ (по особовому складу) №57, яким Позивача звільнено з військової служби у відставку на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач стверджує, що 30.04.2025 року він подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про видачу обхідного листа та негайне проведення усіх належних розрахунків у зв`язку зі звільненням. Цей рапорт, зареєстрований належним чином, був проігнорований та залишений без реагування. У зв`язку з очевидною бездіяльністю, представником Позивача було ініційовано низку досудових заходів, в результаті яких Центральне управління захисту прав військовослужбовців (лист №432/3676 від 07.05.2025) офіційно підтвердило факт видання та дійсність наказу про звільнення №57. Водночас, військова частина НОМЕР_2 (у відповіді на адвокатський запит) документально підтвердила, що витяг з наказу про звільнення №57 був невідкладно скерований до військової частини НОМЕР_1 для виконання листом №1157/8053 від 25.04.2025.

Крім того, що є особливо вагомим, військова частина НОМЕР_2 (тобто, орган військового управління, який видав наказ про звільнення) була змушена провести власне службове розслідування щодо факту невиконання свого наказу (Акт від 23.05.2025 та наказ №191 від 26.05.2025). У висновках цього розслідування прямо констатовано «наявність ознак умисного затягування виконання зазначеного наказу» з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_1 та повторно наказано командиру військової частини НОМЕР_1 реалізувати наказ про звільнення. На додаток, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВСП) за фактом звернення представника Позивача встановлено неодноразові та системні порушення з боку командира військової частини НОМЕР_1 у процедурах розгляду рапортів та звільнення підлеглих, у зв`язку з чим стосовно нього складено протокол про адміністративне військове правопорушення.

На підставі викладеного, Позивач стверджує, що Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , будучи належним чином та своєчасно повідомленою (25.04.2025), маючи на руках обов`язковий до безумовного виконання наказ вищого командира про звільнення Позивача, та не маючи жодних законних підстав для його невиконання, допустив триваючу протиправну бездіяльність. Ця бездіяльність виражається у конкретних фактах: не видано наказ по стройовій частині про виключення Позивача зі списків особового складу, не проведено повний фінансовий розрахунок (грошове, речове та продовольче забезпечення) та не направлено документи персонального обліку до ІНФОРМАЦІЯ_1 для взяття на військовий облік, що прямо порушує права та законні інтереси Позивача.

Ухвалою від 25.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , позовні вимоги не визнав, обґрунтовуючи свою позицію наступними доводами. У Відповідача є сумнів у законності підстав для звільнення. Так, Відповідач заявляє, що під час опрацювання свідоцтва про хворобу № 7/1 у нього виникли «обґрунтовані підозри» щодо фактичного неотримання Позивачем зазначених у документі травм та, як наслідок, ймовірного «введення в оману» медичних закладів, що видали цей висновок. У зв`язку з цими підозрами, Відповідач, ініціював власне службове розслідування. За його результатами, що оформлені наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 464 від 22.04.2025 (тобто до видання вищим командуванням наказу про звільнення), встановлено, що факт отримання травм Позивачем «не підтвердився».

Спираючись на висновки цього внутрішнього розслідування, Відповідач направив повідомлення про наявність ознак кримінальних правопорушень (статті 358 та 190 Кримінального кодексу України) до компетентних правоохоронних органів. За результатом цього звернення, 06.06.2025 року відкрито кримінальне провадження № 0000037, яке на момент подання відзиву є триваючим. Відповідач вважає цей факт ключовою перешкодою для виконання наказу про звільнення, незважаючи на відсутність будь-якого обвинувального вироку суду.

Крім того, Відповідач стверджує, що негайне виключення Позивача зі списків та проведення повного розрахунку призведе до завдання фінансових збитків державі. Ця позиція обґрунтовується тим, що, на думку Відповідача, Позивач «на зазначені виплати права не має» саме через сумнівність та, на їх переконання, потенційну фіктивність підстав для звільнення.

Окремим аргументом Відповідач наводить той факт, що Позивач «замість здачі справ та посади» самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 26.06.2025 року. У зв`язку з цим, наказом (по стройовій частині) № 187 від 26.06.2025 він офіційно вважається таким, що безпідставно відсутній на службі (самовільно залишив військову частину). Відповідач наполягає, що оскільки Позивач формально не здав посаду та має статус особи, що самовільно залишила військову частину, військова частина юридично не уповноважена виключати його зі списків особового складу. Реалізація наказу про звільнення, на думку Відповідача, можлива лише після завершення кримінального провадження та/або повернення Позивача до частини.

Відповідач також висловив формальне заперечення проти розміру заявлених Позивачем витрат на правничу допомогу у 50 000,00 гривень, вважаючи цю суму неспівмірною зі складністю справи, обсягом наданих послуг та такою, що не відповідає критерію розумності.

Представник Позивача подала відповідь на відзив, у якій ґрунтовно спростувала доводи Відповідача, виклавши їх у суцільному тексті та спираючись на наступні аргументи.

По-перше, наголошено на повній відсутності компетенції у Відповідача (Військової частини НОМЕР_1 ) здійснювати будь-яку ревізію чи переоцінку постанов військово-лікарських комісій. Зазначено, що військова частина не наділена жодними законними повноваженнями переглядати, скасовувати, ставити під сумнів чи в будь-який інший спосіб ігнорувати рішення військово-лікарської комісії, що є спеціалізованим органом медичної експертизи. Ця компетенція, відповідно до Положення №402, належить виключно вищим військово-лікарським комісіям. Більше того, цей аргумент підкріплено незаперечним фактом: Відповідач вже звертався до Центральної військово-лікарської комісії зі скаргою на постанову військово-лікарської комісії Позивача, намагаючись її скасувати. У відповідь, листом Центральної військово-лікарської комісії від 27.05.2025 року (N 598/5/22948) командиру військової частини НОМЕР_1 було надано чітку та однозначну відповідь, що «підстави для скасування постанов» військово-лікарської комісії Позивача відсутні. Таким чином, ключовий довід Відповідача про нібито сумнівність висновку військово-лікарської комісії офіційно спростований найвищим компетентним органом у цій сфері, що робить подальші посилання Відповідача на власні «підозри» такими, що не ґрунтуються на законі.

По-друге, повністю спростовано доводи Відповідача щодо наявності кримінального провадження як підстави для невиконання наказу. Вказано, що відповідно до фундаментальних принципів, закріплених у статті 17 Кримінального процесуального кодексу України та статті 62 Конституції України, в Україні діє презумпція невинуватості. Сам по собі факт відкриття кримінального провадження, тим більше ініційованого самим Відповідачем, не створює жодних юридичних наслідків для Позивача та не є і не може бути законною підставою для невиконання чинного, обов`язкового до виконання наказу командира вищого рівня (№57) про звільнення.

По-третє, доводи Відповідача щодо самовільного залишення частини та необхідності «здачі посади» є маніпулятивними та такими, що прямо суперечать встановленим фактам та нормам законодавства. Наголошено, що Позивач з 04.09.2024 року не обіймав жодної посади та офіційно перебував «у розпорядженні», а отже, фізично та юридично не мав посади, яку б міг «здавати». Окрім того, норми чинного законодавства (зокрема, пункт 260 Положення № 1153/2008; пункт 2.8.10.1 Інструкції з діловодства № 40; пункт 9.1.5 Положення № 300) прямо звільняють військовослужбовців, визнаних військово-лікарською комісією непридатними, від процедури отримання обхідного листа, а будь-яка здача справ (у разі їх наявності) проводиться комісійно, без участі такої особи. Це доводить, що вимога Відповідача щодо особистої присутності Позивача є незаконною. Також зазначено, що Позивач, зі свого боку, вчиняв активні дії для завершення процедури, подавши рапорти (30.04.2025 та 24.05.2025) про проведення розрахунку та надавши згоду на виключення зі списків до проведення розрахунків, які були Відповідачем безпідставно проігноровані.

Наостанок, у відповіді на відзив заявлено клопотання про повернення відзиву через суттєве процедурне порушення: Відповідач не направив копію відзиву безпосередньо Позивачу (який не має зареєстрованого електронного кабінету), а обмежився направленням лише на адресу представника.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

в с т а н о в и в :

07.03.2022 року ОСОБА_1 призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. В подальшому зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

30.04.2024 року згідно наказу командира НОМЕР_3 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України №11, ОСОБА_1 призначений командиром взводу розвідки та корегування 1 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 .

03.09.2024 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №37, ОСОБА_1 звільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , з утриманням на всіх видах забезпечення та у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 .

04.09.2024 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №257, ОСОБА_1 звільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , з утриманням на всіх видах забезпечення та у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 .

28.02.2025 року госпітальною військово-лікарською комісією Комунального некомерційного підприємства «Збаразька центральна лікарня» Збаразької міської ради видано свідоцтво про хворобу №7/1, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби.

12.03.2025 року це свідоцтво затверджено Центральною військово-лікарською комісією відповідно до вимог Положення «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом №402 Міністерства Оборони України від 14.08.2008 року, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин.

24.04.2025 року командиром військової частини НОМЕР_2 бригадним генералом ОСОБА_2 видано наказ №57 (по особовому складу) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку на підставі підпункту «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

30.04.2025 року старшим лейтенантом ОСОБА_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , полковника ОСОБА_3 , подано рапорт про видачу обхідного листа та проведення всіх розрахунків по грошовому забезпеченню. Однак, вищезазначений рапорт не розглянутий, розрахунків по грошовому забезпеченню не проведено.

05.05.2025 року на адресу Центрального управління захисту прав військовослужбовців Міністерства Оборони України направлено адвокатський запит щодо надання інформації та копій документів щодо звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби.

У відповідь на даний запит Центральним управлінням захисту прав військовослужбовців Міністерства Оборони України підтверджено дійсність прийнятого рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 (підтверджено видачу наказу по особовому складу №57 від 24.04.2025 року) (вих. №432/3676 від 07.05.2025 року).

03.06.2025 року адвокатом Владіміровою Ольгою Василівною в інтересах ОСОБА_1 на адресу військової частини НОМЕР_1 направлено вимогу про виконання наказу №57 від 24.04.2025 року.

06.07.2025 року на адресу адвоката Владімірової Ольги Василівни направлено відповідь на вимогу, де зазначено, що чинним законодавством України не передбачено можливості адвоката звертатись з вимогою про вчинення певних дій.

Окрім того, діючи в інтересах ОСОБА_1 , адвокатом Владіміровою Ольгою Василівною, 29.05.2025 року направлено ряд скарг на незаконні дії командира військової НОМЕР_1 щодо невиконання наказу №57 (по особовому складу) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку, зокрема:

ІНФОРМАЦІЯ_4 ;Уповноваженому Верховної ради України з прав людини; Міністру Оборони України; Начальнику Генерального штабу Збройних Сил України; Головнокомандувачу Збройних Сил України; Заступнику начальника Центрального управління захисту прав військовослужбовців Міністерства Оборони України; Верховному Головнокомандувачу Збройних Сил України.

На подані скарги отримані відповіді наступного змісту:

- Від Офісу Президента надано відповідь про те, що дане звернення скеровано за належністю до Міністерства Оборони України з проханням письмово повідомити про прийняте рішення;

- Від Центрального управління захисту прав військовослужбовців Міністерства Оборони України: оскільки в діях (бездіяльності) посадових осіб військової частини НОМЕР_1 присутні ознаки дисциплінарного правопорушення, Центральним управлінням 11.06.2025 року направлено лист на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 за вих. №432/4411 про необхідність призначення службового розслідування.

- Від Уповноваженого Верховної ради України з прав людини: Уповноважений з прав людини не наділений владними повноваженнями для безпосереднього вирішення порушених громадянами питань, а лише сприяє їх вирішенню та спонукає компетентні органи, військові формування тощо до вчинення ними певних дій, направлених на поновлення та захист прав громадян.

Від інших адресатів відповіді щодо результатів розгляду поданих скарг не надходили.

Окрім того, 18.07.2025 року на адресу адвоката Владімірової Ольги Василівни надійшла відповідь на адвокатський запит №5 від 30.05.2025 року, направлена тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до пункту 3 відповіді, витяг з наказу військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 24.04.2025 року №57, направлено за вихідним номером №1157/8053 від 25.04.2025 року до військової частини НОМЕР_1 . Окрім того, в пункті 7 відповіді на адвокатський запит зазначено, що за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) щодо звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 , у військовій частині НОМЕР_2 було проведено службову перевірку, матеріали і результати наведені у додатку 3.

Так, згідно пункту 4 наказу тимчасово виконуючого обов`язків командира військової частини НОМЕР_2 №191 від 26.05.2025 року, командиру військової частини НОМЕР_1 наказано реалізувати пункт 10 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 24.04.2025 року №57 стосовно звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Окрім того, пунктом 4 Акту службового розслідування від 23.05.2025 року встановлено реалізувати пункт 10 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.04.2025 року №57 стосовно звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 в найкоротший термін, оскільки на підставі матеріалів, наданих військовою частиною НОМЕР_1 , а також пояснень посадових осіб за результатами службового розслідування, призначеного наказом командира цієї частини від 22.04.2025 року №464, вбачається наявність ознак умисного затягування виконання зазначеного наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.04.2025 року №57. При цьому жодних доказів або підтверджень, які б спростували обґрунтованість звільнення ОСОБА_1 чи підтверджували наявність бойового травмування у період з квітня по серпень 2022 року та 05.08.2023 року надано не було.

Окрім того, 10.07.2025 року на електронну пошту адвоката Владімірової Ольги Василівни надійшла відповідь за підписом Начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 вих. №12589/1 від 02.07.2025 року, зі змісту якої вбачається, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено неодноразово порушення вимог чинного законодавства щодо переводів або звільнення підлеглих командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 . У зв`язку з чим посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 складено протокол №ДНК-2981 про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, 15.07.2025 року на електронну пошту адвоката Владімірової Ольги Василівни надійшов лист за підписом Начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 вих. №13013/1 від 09.07.2025 року щодо відповіді на доручення командира військової частини НОМЕР_4 від 04.07.2025 року щодо порушення командуванням військової частини НОМЕР_1 прав ОСОБА_1 . В даному листі зазначено: «командиром військової частини НОМЕР_1 порушено встановлений порядок службової діяльності у сфері реалізації військовими особами своїх прав і виконання обов`язків та спостерігається систематичне порушення процедури розгляду рапортів та правова оцінка їх діям».

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України», у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Частинами першою-третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

· допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

· призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

· військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

· військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

· резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Частинами першою-третьою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася неодноразово згідно з Указами Президента України.

Статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені підстави звільнення з військової служби, зокрема підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 унормовано: військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.

Підпунктом 2 пункту 225 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, визначено, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з пунктом 240 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Пунктом 1 розділу Х Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 15 вересня 2022 року № 280, Накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини всіх військовослужбовців (крім осіб, які проходять базову військову службу).

Пунктом 3 розділу IV Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 15 вересня 2022 року № 280, передбачено, військовослужбовці, що перебували на лікуванні або реабілітації у закладах охорони здоров`я в системі Міноборони а також у закладах охорони здоров`я комунальної та державної власності, державних установах Національної академії медичних наук (далі - заклади охорони здоров`я (установи)), після завершення лікування (реабілітації) прибувають із цих закладів, безпосередньо до військових частин за місцем їхньої служби, крім випадків, визначених у пунктах 25 30 розділу XII цієї Інструкції. Про виписаних військовослужбовців керівники закладів охорони здоров`я в системі Міноборони повідомляють командирів (начальників) їхніх органів управління, військових частин, установ.

Відповідно до пункту 29 розділу ХІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 15 вересня 2022 року № 280, після затвердження висновку (постанови) військово-лікарської комісії про визнання військовослужбовців за станом здоров`я непридатними до військової служби, підготовка документів для звільнення військовослужбовців та виключення їх зі списків особового складу військових частин здійснюються службами персоналу військових частин, у списках особового складу яких вони перебувають, або службами персоналу вищих рівнів, кадрових центрів з урахуванням вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та цієї Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України. Витяги із наказів в електронній формі (у разі відсутності технічної можливості або, якщо передбачено надання тільки оригіналів паперових документів, також примірники витягів з наказів у паперовій формі) направляються до закладів охорони здоров`я (установ), у яких перебувають на лікуванні військовослужбовці, або до ТЦК та СП, зазначених в особистих рапортах військовослужбовців.

На виконання вищезазначених вимог чинного законодавства України, командиром військової частини НОМЕР_2 , який був командиром НОМЕР_3 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України, бригадним генералом ОСОБА_2 , в розпорядженні якого перебував старший лейтенант ОСОБА_1 , видано наказ ( по особовому складу) №57 від 24.04.2025 року про звільнення Позивача у відставку.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як встановлено судом, 04.09.2024 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №257, старшого лейтенанта ОСОБА_1 звільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , з утриманням на всіх видах забезпечення та у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Отже Позивач не обіймав жодну із посад, а тому у останнього відсутній обов`язок щодо здачі посади в установлені строки. При цьому, з Позивачем мали бути проведені всі належні розрахунки по грошовому забезпеченню, а також Позивач підлягав виключенню зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і направленню на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання.

Пунктом 12.8 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства Оборони України № 170 від 10.04.2009 року, передбачено, що командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення їх з військової служби.

Згідно з пунктом 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31 січня 2024 № 40, Наказ командира (керівника) основний розпорядчий документ командира (керівника) військової частини (установи), виданий на правах єдиноначальності. Наказ містить норми, обов`язкові для виконання підлеглими.

Пунктом 2.3.4. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31 січня 2024 № 40, передбачено, Накази по стройовій частині видаються з питань щодо зарахування військовослужбовців до списків особового складу, на види забезпечення та виключення з них, відрахування курсантів від подальшого навчання.

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 15 вересня 2022 року № 280, Облік особового складу організовується і ведеться на підставі штатів (штатних розписів), наказів відповідних командувачів, командирів та начальників органів управління, військових частин, установ, у тому числі наказів по особовому складу, наказів по стройовій частині та інших документів з обліку особового складу.

Пунктом 31 розділу ХІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 15 вересня 2022 року № 280, унормовано, не пізніше наступного дня після виключення військовослужбовців із списків особового складу військових частин служби персоналу направляють усі документи персонального обліку та приписи військовослужбовців в електронній формі (у разі відсутності технічної можливості або, якщо передбачено надання тільки оригіналів паперових документів, також у паперовій формі) до вказаних в наказі про звільнення ТЦК та СП для взяття їх на військовий облік (виключення з військового обліку).

Однак після отримання наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 24.04.2025 року №57 стосовно звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , у командира військової частини НОМЕР_1 виник обов`язок видати наказ по стройовій частині щодо виключення старшого лейтенанта ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та проведення всіх належних розрахунків по грошовому забезпеченню та направлення всіх документів до ІНФОРМАЦІЯ_1 для взяття старшого лейтенанта ОСОБА_5 на військовий облік.

Суд зазначає, що правовідносини у цій справі стосуються процедури завершення звільнення військовослужбовця, визнаного у встановленому порядку непридатним до військової служби за станом здоров`я з виключенням з військового обліку.

Ключовим та визначальним фактом, що встановлений матеріалами справи та не заперечується сторонами по суті, є наявність чинної постанови госпітальної ВЛК (оформленої Свідоцтвом про хворобу №7/1 від 28.02.2025), якою Позивача, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Ця постанова пройшла встановлену процедуру перевірки та була затверджена Центральною військово-лікарською комісією (12.03.2025), що є найвищим органом військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 (далі Положення №402), постанови штатних ВЛК є обов`язковими до виконання для всіх посадових осіб та органів військового управління.

Суд наголошує, що відповідно до пункту 3 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII, виключенню з військового обліку підлягають громадяни України, які визнані ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.

Як зазначив Позивач та підтверджується сталою судовою практикою, зокрема позицією Верховного Суду (наприклад, у постанові від 21.05.2025 у справі № 280/2880/24), законодавець чітко розмежовує поняття «зняття з військового обліку» (що може бути тимчасовим та передбачає можливість повторного взяття на облік) та «виключення з військового обліку». Громадяни, які підлягають саме виключенню (як Позивач у цій справі), втрачають статус військовозобов`язаного і не підлягають повторній постановці на облік чи призову за мобілізацією. Цей статус може бути змінений лише у випадку перегляду рішення ВЛК у встановленому порядку (наприклад, за результатами повторного медичного огляду зі встановленням іншого ступеня придатності), чого у даній справі не відбулося.

На підставі постанови ВЛК, уповноважена на те посадова особа командир військової частини НОМЕР_2 (в розпорядженні якого Позивач перебував згідно з наказами №37 від 03.09.2024 та №257 від 04.09.2024), відповідно до повноважень, наданих пп. 2 п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 (далі Положення №1153/2008), видав наказ по особовому складу №57 від 24.04.2025 року про звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 у відставку за станом здоров`я на підставі пп. "б" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII.

З моменту видання наказу №57, Позивач є особою, юридично звільненою з військової служби. Сам факт подальшого перебування Позивача у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 (як утримувача) та формальне збереження статусу військовослужбовця до моменту виключення зі списків не скасовує юридичної сили наказу про звільнення та не створює для Відповідача права ігнорувати цей наказ чи переглядати підстави для звільнення.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №2232-ХІІ, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Ця дія оформлюється наказом по стройовій частині. Таким чином, обов`язком Відповідача (Військової частини НОМЕР_1 ), як військової частини, у списках якої перебував Позивач, після отримання 25.04.2025 витягу з наказу №57 (факт отримання підтверджено листом ВЧ НОМЕР_2 №1157/8053 від 25.04.2025) було невідкладне та безумовне здійснення технічних та процедурних дій для формального завершення проходження служби Позивачем: видати наказ по стройовій частині про виключення зі списків особового складу, провести повний розрахунок по всіх видах забезпечення та направити документи персонального обліку до відповідного ТЦК та СП за місцем проживання Позивача.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , надав суду відзив, у якому намагається обґрунтувати свою бездіяльність. Суд, оцінивши доводи Відповідача за своїм внутрішнім переконанням на підставі статті 90 КАС України, визнає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству, з огляду на наступне.

Щодо доводів про сумнівність висновку ВЛК, проведення власного розслідування (наказ № 464) та наявність кримінального провадження (№ 0000037).

Суд відхиляє ці доводи як такі, що свідчать про вихід Відповідача за межі наданих йому повноважень. Ані командир військової частини НОМЕР_1 , ані будь-яка інша посадова особа Відповідача не наділена компетенцією здійснювати ревізію, переоцінку чи ставити під сумнів законність та обґрунтованість висновків, зроблених спеціалізованим медичним органом військово-лікарською комісією, тим більше, коли ці висновки пройшли перевірку та були затверджені Центральною ВЛК. Як зазначено Позивачем та підтверджено матеріалами справи (відповідь ЦВЛК N 598/5/22948 від 27.05.2025), Відповідач вже намагався реалізувати своє право на оскарження постанови ВЛК у встановленому Положенням №402 порядку, звернувшись до ЦВЛК, і отримав офіційну та однозначну відмову у її скасуванні через відсутність для цього підстав.

За таких обставин, постанова ВЛК від 28.02.2025 є чинною і має обов`язкову юридичну силу для Відповідача. Посилання Відповідача на результати внутрішнього службового розслідування (яке, до того ж, було проведене 22.04.2025 до видання наказу про звільнення №57 і, відповідно, не могло впливати на його виконання) свідчать про порушення Відповідачем частини 2 статті 19 Конституції України, оскільки він діє не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до статті 62 Конституції України та статті 17 Кримінального процесуального кодексу України, діє принцип презумпції невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Сам по собі факт відкриття кримінального провадження (тим більше, ініційованого самим Відповідачем вже після виникнення спору щодо звільнення) не зупиняє дію чинних та обов`язкових до виконання наказів (як наказ №57) та не є законною підставою для невиконання постанов ВЛК. Жодним нормативно-правовим актом, що регулює порядок проходження військової служби та звільнення з неї, не передбачено, що наявність досудового розслідування є підставою для затримки чи невиконання процедури звільнення військовослужбовця, визнаного ВЛК непридатним. Доводи Відповідача в цій частині ґрунтуються виключно на припущеннях та власній суб`єктивній оцінці, а не на нормах права.

Щодо самовільного залишення частини (СЗЧ, наказ № 187 від 26.06.2025) та необхідності здачі посади як умови виключення зі списків. Суд вважає ці доводи Відповідача не лише необґрунтованими, але й відверто маніпулятивними, такими, що свідчать про зловживання правом (mala fides) з боку Відповідача та порушення основоположного принципу «належного урядування».

По-перше, щодо «нездачі посади». Судом достовірно встановлено на підставі наданих Позивачем наказів №37 від 03.09.2024 (ВЧ НОМЕР_2 ) та №257 від 04.09.2024 (ВЧ НОМЕР_1 ), що з вересня 2024 року Позивач офіційно звільнений від займаної посади та виведений «у розпорядження» командира ВЧ НОМЕР_2 . Отже, на момент видання наказу про звільнення №57 (24.04.2025) та в подальшому Позивач фактично та юридично не обіймав жодної посади у ВЧ НОМЕР_1 , яку б він був зобов`язаний здавати відповідно до загальної процедури, описаної у пункті 242 Положення №1153/2008. Тому, сама вимога Відповідача щодо "здачі посади" є безпідставною та не може слугувати законною перешкодою для виключення Позивача зі списків особового складу. Крім того, як обґрунтовано зазначено Позивачем та підтверджується судовою практикою (зокрема, у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2025 у справі № 440/12365/24), попередня посада Позивача не належала до категорії посад, що відають військовим (корабельним) господарством і вимагають складної процедури приймання-передачі справ та майна відповідно до Положення про військове (корабельне) господарство ЗСУ, затвердженого Наказом МОУ № 300 від 16.07.1997 (далі Положення №300).

По-друге, навіть якщо Позивач формально продовжував обліковуватись на якійсь посаді, Відповідач неправомірно посилається на неможливість завершення процедури звільнення без особистої присутності Позивача для здачі посади, оскільки такий підхід суперечить спеціальним нормам законодавства та принципу верховенства права. Суд звертає увагу на наявність колізії правового регулювання на момент виникнення спірних правовідносин (квітень 2025 року). З одного боку, загальні норми Положення №300 (у редакції, чинній на той час) передбачали особисте приймання-здавання справ і посади. З іншого боку, спеціальна норма, що регулювала облік особового складу, а саме пункт 23 розділу ХІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом МОУ № 280 від 15.09.2022 (далі Інструкція №280), прямо передбачала, що у разі визнання військовослужбовців ВЛК непридатними до військової служби та наявності умов, що унеможливлюють їх прибуття до військової частини (зокрема, стан здоров`я, розташування частини в районі бойових дій тощо), звільнення та виключення їх із списків особового складу здійснюються службами персоналу військових частин (або вищих штабів) без їх особистої присутності та без необхідності здавання посад.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду (напр., постанова Великої Палати від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а) та практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) (напр., рішення у справі «Щокін проти України»), у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, або колізії між нормативно-правовими актами однакової юридичної сили, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який є найбільш сприятливим для особи.

Керуючись принципом верховенства права та враховуючи специфіку ситуації (звільнення за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК), суд застосовує у даному випадку саме спеціальну норму пункту 23 розділу ХІІ Інструкції №280, яка є сприятливішою для Позивача та передбачала можливість виключення зі списків без його особистої присутності. Суд також зазначає, що подальші зміни до законодавства (зокрема, Наказ МОУ №456 від 07.08.2023, яким внесено зміни до пп. 9.1.5 пункту 9.1 розділу 9 Положення №300) усунули вказану колізію, прямо встановивши, що у разі визнання ВЛК непридатним, здача справ та посади проводиться комісійно, без участі особи, яка звільняється. Це підтверджує правильність застосування підходу, передбаченого Інструкцією №280, та доводить протиправність і необґрунтованість вимоги Відповідача щодо обов`язкової особистої присутності Позивача для «здачі посади» як умови для виключення зі списків особового складу.

По-третє, щодо «самовільного залишення частини» (наказ № 187 від 26.06.2025).

Суд оцінює ці дії Відповідача як очевидне зловживання правом (mala fides), вчинене з єдиною метою штучно створити перешкоди для реалізації Позивачем вже набутого права на звільнення та легалізувати власну попередню протиправну бездіяльність. Суд виходить з наступної хронології подій:

- 24.04.2025 видано наказ №57 про звільнення Позивача.

- 25.04.2025 Відповідач (ВЧ НОМЕР_1 ) отримав витяг з наказу №57 і був зобов`язаний негайно розпочати процедуру виключення зі списків.

- 30.04.2025 та 24.05.2025 Позивач подає рапорти про проведення розрахунку, які Відповідачем ігноруються (що підтверджується відсутністю доказів їх розгляду та системними порушеннями процедури розгляду рапортів, встановленими ВСП).

- 23.05.2025 Службовим розслідуванням ВЧ НОМЕР_2 (Акт від 23.05.2025) офіційно встановлено факт «умисного затягування» виконання наказу №57 з боку посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 . Командиру ВЧ НОМЕР_1 повторно наказано реалізувати наказ про звільнення (наказ №191 від 26.05.2025).

- 26.06.2025 Лише через два місяці після отримання наказу про звільнення та через місяць після встановлення факту «умисного затягування», Відповідач видає наказ № 187 про СЗЧ Позивача.

Суд критично оцінює ці дії, оскільки вони були вчинені значно пізніше видання наказу про звільнення Позивача та в умовах доведеної протиправної бездіяльності самого Відповідача (аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2025 у справі № 440/12365/24).

Позивач, маючи на руках чинний наказ про звільнення у відставку та остаточний висновок ВЛК про непридатність з виключенням з військового обліку (що позбавляє його статусу військовозобов`язаного), не мав законного обов`язку безстроково перебувати у розташуванні військової частини, яка протиправно, всупереч наказам вищого командування та вимогам закону, відмовляла йому у завершенні процедури звільнення та виключенні зі списків особового складу. Відповідач не може посилатися на негативні наслідки (оформлення СЗЧ), які стали можливими виключно через його власну попередню тривалу протиправну бездіяльність.

Суд враховує основоположні принципи адміністративного судочинства та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, принцип «належного урядування» (good governance), викладений у рішеннях по справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Лелас проти Хорватії», «Рисовський проти України». Цей принцип вимагає, щоб державні органи діяли в належний, добросовісний, послідовний та своєчасний спосіб. Ризик будь-якої помилки, затримки чи протиправної бездіяльності з боку державного органу покладається на саму державу, і такі помилки чи бездіяльність не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Державні органи не повинні отримувати вигоду (у даному випадку формальну підставу для невиключення зі списків та невиплати належних коштів) від власних протиправних дій (умисного затягування, ігнорування наказів, зловживання правом).

На підставі комплексного аналізу встановлених обставин, досліджених доказів та застосовних норм права, суд дійшов переконливого висновку, що бездіяльність Відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , щодо невиконання наказу командира ВЧ НОМЕР_2 №57 від 24.04.2025 шляхом невидання наказу по стройовій частині про виключення Позивача зі списків особового складу, непроведення повного розрахунку та ненаправлення документів до ТЦК та СП є протиправною.

Відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності своїх дій чи бездіяльності, не надав суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б виправдовували його тривале (з 25.04.2025) невиконання обов`язкового до виконання наказу про звільнення Позивача. Навпаки, матеріали справи, зокрема Акт службового розслідування ВЧ НОМЕР_2 , наказ №191 від 26.05.2025 та відповіді ВСП, свідчать про системний характер порушень з боку Відповідача та підтверджують обґрунтованість доводів Позивача про умисне затягування процедури звільнення.

Встановивши факт протиправної бездіяльності Відповідача, яка призвела до порушення гарантованого статтею 26 Закону №2232-XII права Позивача на звільнення з військової служби за станом здоров`я та на своєчасне отримання належних розрахунків і завершення процедури звільнення, суд, з метою забезпечення ефективного захисту порушених прав та відновлення стану правової визначеності, відповідно до повноважень, наданих пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати Відповідача вчинити конкретні дії, які він був зобов`язаний вчинити відповідно до вимог чинного законодавства, але протиправно не вчинив.

Суд погоджується з доводами Позивача, що належним, необхідним та достатнім способом захисту в даному випадку є саме зобов`язання Відповідача (в особі уповноваженої особи) видати наказ по стройовій частині про виключення Позивача зі списків особового складу військової частини на підставі наказу №57, провести з ним повний розрахунок по всіх видах належного забезпечення станом на день виключення та направити документи персонального обліку до відповідного ТЦК та СП. Тільки таким чином будуть фактично відновлені порушені права Позивача та забезпечене реальне виконання вимог наказу про звільнення №57 та положень пункту 242 Положення №1153/2008, пункту 2.3.4 Інструкції №40 та пункту 31 Інструкції №280.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, позовні вимоги Позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в даній частині.

Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору як військовослужбовець у справі, пов`язаній з виконанням військового обов`язку.

Представником Позивача заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких визначено у 50 000,00 грн. На підтвердження фактично понесених витрат до матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги №29-04/25 від 29.04.2025, додаткову угоду №1 до нього, детальний опис виконаних робіт (рахунок №3 від 23.07.2025) та квитанцію про сплату Позивачем частини гонорару у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідач у відзиві висловив заперечення щодо заявленого розміру витрат, вважаючи його неспівмірним та необґрунтованим.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями статей 132, 134, 139 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Суд, оцінивши надані докази, враховує характер спірних правовідносин, предмет доказування у справі, обсяг досліджених матеріалів, складність справи (що зумовлена необхідністю аналізу специфічного військового законодавства, колізійних норм та судової практики), а також обсяг фактично виконаної представником Позивача роботи (збір доказів, підготовка та подання позовної заяви, відповіді на відзив, аналіз заперечень відповідача, комунікація з судом та іншими органами), вважає заявлений орієнтовний розмір у 50 000,00 грн завищеним.

Водночас, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, а також надані докази фактичної оплати частини послуг, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Суд вважає за розумне, справедливе та співмірне стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиключення старшого лейтенанта ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 24.04.2025 року за №57.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) видати наказ по стройовій частині, яким виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ), звільненого у відставку відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 24.04.2025 року за №57.

4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) провести зі старшим лейтенантом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) повний розрахунок по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню, належному йому на день виключення зі списків особового складу.

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) не пізніше наступного дня після виключення старшого лейтенанта ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 направити усі документи персонального обліку та припис відносно нього до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

7. У задоволенні решти вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

8. Судові витрати у вигляді судового збору розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 10.11.2025 року.

Суддя Коморний О.І.