Справа № 240/17503/25
Суддя: Шувалова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/17503/25

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду у Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати рішення №74 від 20.06.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у відмові призначення мені пенсії із зниженням пенсійного віку у відповідності із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити мені пенсію як потерпілому від аварії на ЧАЕС 3 категорії із зниженням пенсійного віку на 6-ть років у відповідності із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з моменту мого звернення, тобто з 13.06.2025 року.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона звернулась до Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Рішенням відповідача їй було відмовлено у призначенні пенсії з підстав непідтвердження трирічного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993. Вказує, що підставою для відмови слугувало незарахування в період проживання періоду навчання в Житомирському державному педагогічному університеті ,оскільки період проживання без реєстрації на час канікул не підтверджується свідками. Вказана відмова слугувала підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області) надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що період проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 02 роки 09 місяців 15 днів, не було зараховано до періоду проживання періоди навчання в період навчання з 01.09.1988 по 27.06.1992 згідно диплому від 30.06.1992 НОМЕР_1 в Житомирському державному педагогічному інституті ім. І. Франка, оскільки м. Житомир відповідно до переліку населених пунктів віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМ УРСР від 23.07.1991 №106, не відноситься до зон радіоактивного забруднення. Акт про проживання особи без реєстрації від 22.06.2025 неможливо взяти до уваги, оскільки встановлення факту проживання на забрудненій території під час канікул в період навчання за свідченням свідків не передбачено чинним законодавством. Також звернули увагу, що при визначенні факту проживання/роботи на забрудненій території неможливо взяти до уваги інформацію, щодо проходження виробничої практики та перебування на канікулах в період навчання зазначеній в архівній довідці навчального закладу від 29.07.2024 №161-К-292-2024/2024, оскільки для визначення права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку особам, що потерпіли внаслідок аварії на ЧАЕС відповідно до чинного законодавства передбачено лише постійне проживання та робота на територіях радіоактивного забруднення. На підставі вищенаведеного, у задоволенні позову просив відмовити.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області) надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, до страхового стажу зараховано всі періоди. Згідно акту про проживання особи без реєстрації від 12.06.2025 до періодів проживання на території яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення не враховано період навчання з 26.01.1989 по 08.02.1989, з 27.07.1989 по 31.08.1989, з 26.01.1990 по 08.02.1990, з 27.07.1990 по 31.08.1990, з 26.01.1991 по 08.08.1991, з 27.07.1991 по 31.08.1991, з 26.01.1992 по 08.02.1992, оскільки проживання свідками не підтверджується. У задоволенні позову просив відмовити.

На підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , має статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 від 19.08.2013 (дублікат замість НОМЕР_4 ), виданого Житомирською облдержадміністрацією.

13.06.2025 позивачка звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на підставі статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ГУ ПФУ в Донецькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивачки та рішенням від 20.06.2025 №74 відмовлено у призначенні пенсії.

Підставою для винесення вказаного рішення стало те, що згідно наданих документів не підтверджено період проживання (роботи) позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993.

Згідно наданих документів, страховий стаж становить 35 років 11 місяців 15 днів, що є достатнім для призначення пенсії. Вік заявниці становить 54 роки.

Листом ГУ ПФУ в Житомирській області від 23.06.2025 №0600-0216-8/55604 повідомлено позивачку про зміст рішення ГУ ПФУ в Донецькій області.

Так, до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не було зараховано до періодів проживання на території яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення не враховано період навчання з 26.01.1989 по 08.02.1989, з 27.07.1989 по 31.08.1989, з 26.01.1990 по 08.02.1990, з 27.07.1990 по 31.08.1990, з 26.01.1991 по 08.08.1991, з 27.07.1991 по 31.08.1991, з 26.01.1992 по 08.02.1992 згідно акту про проживання особи без реєстрації від 12.06.2025, оскільки проживання свідками не підтверджується.

Згідно із актом проживання особи без реєстрації від 12.06.2025, ОСОБА_2 , що проживає у АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , що проживає по АДРЕСА_2 у присутності депутата Овруцькоі міської ради ОСОБА_4 та власника квартири АДРЕСА_3 склали акт, що громадянка ОСОБА_5 , яка була тимчасово зареєстрована на період навчання в Житомирському державному педагогічному університеті ім. І. Франка з 01 вересня 1988 року по 30 червня 1992 року зі слів власника будинку за адресою АДРЕСА_4 проживала під час канікул без реєстрації в такі періоди:

з 26.01.1989 по 08.02.1989, з 27.07.1989 по 31.08.1989;

з 26.01.1990 по 08.02.1990, з 27.07.1990 по 31.08.1990;

з 26.01.1991 по 08.08.1991, з 27.07.1991 по 31.08.1991;

з 26.01.1992 по 08.02.1992.

Відповідно до довідки Житомирського державного університету ім. І.Франка від 29.07.2024 №161-К-292-2024/2024, виданої ОСОБА_6 , вона з 01.09.1988 за наказом №181 від 30.07.1988 дійсно зарахована студенткою 1 курсу денної форми навчання до Житомирського державного педагогічного інституту ім. І.Франка за спеціальністю «Педагогіка і методика початкового навчання».

З 02.09.1991 по 12.10.1991 за наказом №194 від 31.08.1991 направлена на педагогічну практику з відривом від академічних занять в Овруцьку СШ №3 Житомирської області.

У зв?язку з закінченням повного курсу навчання 30 червня 1992 року на денній формі навчання Житомирського державного педагогічного інституту ім. І. Франка, рішенням Державної екзаменаційної комісії від 27 червня 1992 року за наказом №149 від 30.06.1992 ОСОБА_6 «так у документі» було присвоєно кваліфікацію вчителя початкових класів середньої школи та видано диплом НОМЕР_1 , реєстраційний номер 581.

Також у довідці зазначено, що відповідно до навчальних планів факультету підготовки вчителів початкових класів денної форми навчання Житомирського державного педагогічного інституту ім. І. Франка за спеціальністю «Педагогіка і методика початкового навчання» за 1988-1992 навчальні роки канікули студентів були в такі періоди:

1989 рік: 26.01. по 08.02., з 27.07. по 31.08;

1990 рік: 26.01. по 08.02., з 27.07. по 31.08.;

1991 рік: 26.01. по 08.08., з 27.07. по 31.08.;

1992 рік: 26.01.по 08.02.

Екзаменаційні сесії проводились в такі періоди:

1989 рік: з 12.01. по 25.01. та з 29.06. по 12.07;

1990 рік: з 12.01. по 25.01. та з 11.05. по 24.05.;

1991 рік: з 12.01. по 25.01. та з 06.07. по 19.07.;

1992 рік: з 19.01. по 25.01. та з 04.05. по 17.05.

Терміни складання державних іспитів: з 18.05.1992 року по 29.06.1992.

Позивачка, уважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо відмови у призначенні їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, звернулась до суду з цим позовом.

Відповідно до положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ)

Згідно зі статтею 49 Закону №796-XI, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення. Відповідно до частини 1 статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону №796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-ІV і Закону №796-XII. Згідно з пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Аналіз вищевказаних правових норм обумовлює висновок, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи до 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення - протягом трьох років). Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Отже, період проживання та/або праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, далі - Порядок №22-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом 9 підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).

Відповідно до статті 15 Закону №796-XII довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивачці таке посвідчення видано Житомирською облдержадміністрацією 19.08.2013, що є дублікатом замість посвідчення НОМЕР_4 , відповідно до якого вона належить до громадян, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ.

Водночас, суд відхиляє доводи позивачки про те, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території. Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 та від 18.03.2025 у справі № 460/27065/23.

Так, Верховний Суд у постановах від 19 вересня 2019 року у справі №556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі №500/551/23, від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23 дійшов висновку, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно зі спірним рішенням є відсутність необхідного періоду проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року, а саме не менше трьох років. В рішенні зазначено, що проживання позивача в забрудненій зоні станом на 01.01.1993 становить 2 роки 09 місяців 15 днів.

Отже, ключовим питанням у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивачки на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01 січня 1993 року.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Овруцької міської ради від 09.06.2025 №1734, позивачка дійсно зареєстрована та постійно проживає у АДРЕСА_4 з 26.04.1986 року по 12.08.1988 рік, з 03.07.1992 року по 20.11.1992 рік по АДРЕСА_5 з 20.11.1992 року по 17.02.1998 рік, по АДРЕСА_6 з 17.02.1998 року по теперішній час.

Окрім того, позивачка на обґрунтування своєї позиції щодо достатності періоду проживання в забрудненій зоні станом на 01.01.1993 зазначає, що відповідачем не враховано, що в період навчання позивачки в Житомирському державному університеті ім. Івана Франка, вона перебувала на канікулах, під час яких проживала з батьками в м. Овруч, а також не взяв до уваги акт про проживання особи без реєстрації, складений сусідами у присутності депутата Овруцької міської ради, в якому вони засвідчили факт проживання позивачки під час канікул у м. Овруч Житомирської області.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.07.1991 №106, м. Овруч Житомирської області віднесено до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Так, згідно з архівною довідкою від 29.07.2024 №161-К-292-2024/2024, виданою Житомирським державним університетом ім. Івана Франка, позивачка з 01.09.1988 була зарахована студенткою 1 курсу денної форми навчання Житомирського державного педагогічного інституту ім. Івана Франка, та 30.06.1992 у зв`язку із закінченням навчання їй було присвоєно кваліфікацію вчителя початкових класів середньої школи.

Відповідно до вищевказаної довідки, періоди канікул за період навчання позивача з 1989 по 1993 роки становили: з 26.01.1989 по 08.02.1989, з 27.07.1989 по 31.08.1989; з 26.01. 1990 по 08.02. 1990, з 27.07.1990 по 31.08.1990; з 26.01.1991 по 08.08.1991, з 27.07.1991 по 31.08.1991; з 26.01. 1992 по 08.02.1992.

Зокрема, у вищезазначені довідці вказано, що з 02.09.1991 по 12.10.1991 позивачка проходила педагогічну практику в Овруцькій СШ №3 Житомирської області.

Окрім того, Верховним Судом у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23 сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи).

Суд звертає увагу, що факт навчання в навчальному закладі, який зареєстрований або знаходиться у іншому місці, ніж місце проживання особи, сам по собі не виключає можливості постійного фактичного проживання такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення, враховуючи не спростовану відповідачем будь-якими доказами можливість щоденного або періодичного доїзду особи з місця свого постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення до фактичного місця проходження навчання поза населеним пунктом проживання і у зворотному напрямку.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази постійного проживання позивачки на території м. Житомира у відповідний період навчання, зокрема, відсутні відомості щодо місця реєстрації позивачки у м. Житомирі на період навчання, а тому доводи відповідача про те, що в цей період (частину такого періоду) позивачка, навчаючись у м. Житомирі проживала в такому населеному пункті, територія якого не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, є необгрунтованими.

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд доходить висновку, що твердження відповідача про те, що позивачка прожила у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 менше 3 років є помилковими та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії позивачу, та зобов`язання повторно розглянути заяву позивачки від 13.06.2025 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Суд звертає увагу, що механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV визначено Порядком №22-1.

При цьому, починаючи з 30.03.2021, набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», якою передбачено, зокрема, застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, починаючи з 01.04.2021.

Зазначена процедура передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів ПФУ в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця прийняття заяви до розгляду та місця проживання пенсіонера.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

В силу приписів Порядку №22-1 (у редакції згаданих вище змін):

пункт 1.1. розділу І заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію);

пункт 4.1. розділу IV заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію;

пункт 4.2. розділу IV після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Зі змісту викладених положень слід дійти висновку про те, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви про призначення пенсії за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Донецькій області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Таким чином, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви позивачки з урахуванням висновків суду має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, який необґрунтовано прийняв рішення про відмову у призначенні такої пенсії, яким, у даному випадку, є ГУ ПФУ в Донецькій області.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

ГУ ПФУ в Житомирській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо зобов`язання призначити пенсію. Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ в Житомирській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення/перерахунку).

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ в Житомирській області заявлені безпідставно, тому у задоволенні позову в частині заявлених вимог до цього відповідача слід відмовити.

Таким чином, обираючи спосіб захисту, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, суд доходить висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивачки від 11.04.2025 року про призначення дострокової пенсії за віком з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

Згідно із статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, із застосуванням положень частини другої статті 9 та статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містить декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає вся сума сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003. РНОКПП/), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Краматорський р-н, Донецька обл., 84122, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.06.2025 №74 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2025 року з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 10 листопада 2025 р.

Суддя Т.О. Шувалова